СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2026 року м. Харків Справа №922/2737/23 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Васильєв Є.О., суддя Россолов В.В.
секретар судового засідання Гаркуша О.Л.
за участі представників сторін:
апелянта, ВПВР Департаменту ДВС МЮУ - Лобов Р.М. (в залі суду), Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Наказ №629/к від 30.03.2026
стягувача - Денисюк Д.Г. (поза межами приміщення суду) - довіреність №1-4596 від 27.11.2025, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія РН №1912 від 25.09.2020, Волкогон Є.О. (поза межами приміщення суду) - довіреність №1-4588 від 27.11.2025, Витяг з наказу №366-к від 03.06.2024, посадова інструкція від 19.06.2024
боржника - Сивак А.Ю. (поза межами приміщення суду) - довіреність №33-07/18 від 16.10.2023, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №1359 від 14.11.2005 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства "Укртрансгаз" (вх.№1150Х/3) та апеляційної скарги Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (вх.№1155Х/3) на ухвалу Господарського суду Харківської області від 14.05.2026
у справі №922/2737/23 (суддя Ольшанченко В.І., повне судове рішення складено 14.05.2026)

за позовом Акціонерного товариства "Укртрансгаз", м. Київ
до Приватного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ-5", Харківська область, Харківський район, с. Подвірки
про стягнення 237.641.561,82 грн

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 14.05.2026 скаргу Приватного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ-5" (вх.№10118) на рішення (постанови)/бездіяльність державного виконавця задоволено. Скасовано постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Савки Ліани Олегівни від 24.04.2026 ВП №80855234 про відкриття виконавчого провадження №80855234 з виконання наказу Господарського суду Харківської області від 13.04.2026 у справі №922/2737/23 про стягнення з ПрАТ “Харківська ТЕЦ-5” (62371, Харківська область, Харківський район, с. Подвірки. Код ЄДРПОУ 05471230) на користь АТ “Укртрансгаз” (01021, м. Київ, Кловський узвіз, 9/1. Код ЄДРПОУ 30019801) компенсації вартості відібраних без номінацій обсягів природного газу за листопад - грудень 2016 року та квітень 2017 року у сумі 142.799.090,00 грн, інфляційних втрат за період з листопада 2021 року по квітень 2023 року у сумі 18.533.458,35 грн, 3% річних за період з 01.11.2021 по 01.06.2023 у сумі 3.399.009,57 грн та судового збору у сумі 651.185,86 грн. Скасовано постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Савки Ліани Олегівни від 24.04.2026 ВП №80855234 про накладення арешту на все майно, що належить боржнику ПрАТ “Харківська ТЕЦ-5” (62371, Харківська область, Харківський район, с. Подвірки, код ЄДРПОУ 05471230) у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 181.921.018,15 гривня (UAH). Зобов`язано державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Савку Ліану Олегівну поновити порушене право заявника шляхом виключення ПрАТ “Харківська ТЕЦ-5” з реєстру боржників згідно виконавчого провадження №80855234, зняття арешту, припинення обтяження майна (коштів) боржника.
Акціонерне товариство "Укртрансгаз" звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Харківської області від 14.05.2026 у справі №922/2737/23, та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні скарги Приватного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ-5" на рішення в справі №922/2737/23 в межах виконавчого провадження №80855234 в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги АТ "Укртрансгаз" зводяться до того, що місцевий господарський суд неправильно застосував положення п.8 ч.1 ст.37 та п.6 ч.1 ст.34 Закону України "Про виконавче провадження", помилково ототожнивши правові наслідки їх застосування. Апелянт зазначає, що положення п.8 ч.1 ст.37 цього Закону підлягають застосуванню лише у випадку, коли на момент вирішення питання про прийняття виконавчого документа до виконання державний виконавець мав об`єктивну можливість встановити факт надання судом відстрочки виконання рішення, тоді як у разі отримання інформації про відстрочку вже після відкриття виконавчого провадження підлягає застосуванню механізм зупинення виконавчого провадження, передбачений п.6 ч.1 ст.34 зазначеного Закону.
Також стягувач наголошує, що станом на 24.04.2026 ухвала Господарського суду Харківської області від 22.04.2026 про відстрочення виконання рішення не була виготовлена, не була надіслана сторонам, не була оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та не була доведена до відома державного виконавця, у зв`язку з чим останній був позбавлений можливості врахувати її під час вирішення питання про відкриття виконавчого провадження та не мав правових підстав для повернення виконавчого документа без прийняття до виконання. На думку апелянта, після отримання інформації про відстрочення державний виконавець правомірно застосував положення п.6 ч.1 ст.34 Закону України "Про виконавче провадження" та зупинив вчинення виконавчих дій. Крім того, АТ “Укртрансгаз” вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, не надав належної оцінки доводам та доказам, поданим АТ "Укртрансгаз", допустив суперечності у мотивувальній частині ухвали та порушив норми процесуального права щодо повного, всебічного й об`єктивного дослідження обставин справи, що є підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
Відповідно витягу з протоколу передачі раніше визначеному складу суду від 22.05.2026 сформовано склад колегії суддів Східного апеляційного господарського суду: головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Васильєв Є.О., суддя Стойка О.В.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 27.05.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ “Укртрансгаз”. Встановлено строк до 15.06.2026 (включно) для учасників справи для подання відзиву на апеляційну скаргу до канцелярії суду разом з доказами його (доданих до нього документів) надсилання іншим учасникам справи в порядку ч.2 ст.263 ГПК України. Запропоновано учасникам справи до 15.06.2026 (включно) надати до суду заяви, клопотання та заперечення (у разі наявності), з доказами надсилання їх копії та доданих до них документів інших учасникам справи в порядку ч.4 ст.262 ГПК України. Призначено справу до розгляду на 22.06.2026. Явку сторін визнано не обов`язковою.
Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України також звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Харківської області від 14.05.2026 у справі №922/2737/23, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні скарги Приватного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ-5" на рішення (постанови)/бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Савки Ліани Олегівни при примусовому виконанні рішення суду в справі №922/2737/23 в межах виконавчого провадження №80855234 відмовити в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в більшій частині повторюють доводи апеляційної скарги АТ "Укртрансгаз" щодо неправильного застосування місцевим господарським судом положень п.8 ч.1 ст.37, п.6 ч.1 ст.34 та ч.4 ст.19 Закону України "Про виконавче провадження", а також відсутності у державного виконавця на момент відкриття виконавчого провадження відомостей про постановлення ухвали про відстрочення виконання рішення суду. Додатково другий апелянт зазначає, що суд першої інстанції безпідставно не врахував правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 09.03.2026 у справі №904/2345/24, та помилково дійшов висновку про необхідність скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, оскільки після такого скасування державний виконавець однаково буде зобов`язаний повторно вирішити питання щодо прийняття виконавчого документа до виконання. Також апелянт вказує на порушення судом першої інстанції вимог ч.2 ст.343 Господарського процесуального кодексу України, оскільки задовольнивши скаргу боржника та скасувавши постанови державного виконавця, суд не визнав оскаржувані рішення чи дії державного виконавця неправомірними.
Відповідно витягу з протоколу передачі раніше визначеному складу суду від 22.05.2026 сформовано склад колегії суддів Східного апеляційного господарського суду: головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Васильєв Є.О., суддя Стойка О.В.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 27.05.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України. Об`єднано апеляційні скарги АТ "Укртрансгаз" та Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в одне апеляційне провадження для їх сумісного розгляду. Встановлено строк до 15.06.2026 (включно) для учасників справи для подання відзиву на апеляційну скаргу до канцелярії суду разом з доказами його (доданих до нього документів) надсилання іншим учасникам справи в порядку ч.2 ст.263 ГПК України. Запропоновано учасникам справи до 15.06.2026 (включно) надати до суду заяви, клопотання та заперечення (у разі наявності), з доказами надсилання їх копії та доданих до них документів інших учасникам справи в порядку ч.4 ст.262 ГПК України. Призначено справу до розгляду на 22.06.2026. Явку сторін визнано не обов`язковою.
15.06.2026 до Східного апеляційного господарського суду через систему “Електронний суд” від ПрАТ "Харківська ТЕЦ-5" надійшов відзив на апеляційну скаргу АТ “Укртрансгаз” (вх.№6618), в якому стягувач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу Господарського суду Харківської області від 14.05.2026 у справі №922/2737/23 — без змін.
Аргументуючи свою позицію у справі, стягувач зазначає, що висновки місцевого господарського суду відповідають вимогам законодавства та усталеній практиці Верховного Суду. Боржник вказує, що ухвала про відстрочення виконання рішення, яка набрала законної сили з моменту її постановлення, є обов`язковою до виконання та виключає можливість здійснення заходів примусового виконання до закінчення строку відстрочки, а тому державний виконавець був зобов`язаний врахувати приписи п.8 ч.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження". Крім того, боржник зазначає, що правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 09.03.2026 у справі №904/2345/24, не підлягають застосуванню до спірних правовідносин. Боржник наголошує, що не мав об`єктивної можливості повідомити державного виконавця про постановлення ухвали від 22.04.2026, оскільки йому не було відомо про звернення стягувача із заявою про примусове виконання рішення та про визначення конкретного державного виконавця.
Окремо боржник звертає увагу, що накладення арешту на його майно в період дії відстрочки виконання рішення порушує принцип співмірності заходів примусового виконання, право на мирне володіння майном та фактично нівелює мету наданої судом відстрочки. Крім того, ПрАТ "Харківська ТЕЦ-5" не погоджується з доводами Департаменту ДВС щодо порушення судом першої інстанції вимог ч.2 ст.343 ГПК України, зазначаючи що скарга не містила вимоги про визнання дій державного виконавця неправомірними, а обраний судом спосіб захисту є належним та ефективним для поновлення порушених прав заявника.
Також 15.06.2026 від АТ “Укртрансгаз” надійшла відповідь на відзив ТЕЦ на апеляційну скаргу (вх.№6631), в якому стягувач зазначає, що наведені ПрАТ "Харківська ТЕЦ-5" заперечення не спростовують доводів апеляційної скарги та фактично відтворюють мотиви оскаржуваної ухвали. При цьому стягувач переважно повторює викладені в апеляційній скарзі доводи щодо неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неналежної оцінки доказів і помилковості висновків місцевого господарського суду, наполягаючи на задоволенні апеляційної скарги та скасуванні оскаржуваної ухвали.
У зв`язку з перебуванням у відпустці члена колегії судді Стойки О.В., згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.06.2026 визначено наступний склад суду: головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Васильєв Є.О., суддя Лакіза В.В.
У зв`язку з перебуванням у відпустці члена колегії судді Лакізи В.В., згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.06.2026 визначено наступний склад суду: головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Васильєв Є.О., суддя Россолов В.В.
У судовому засіданні 22.06.2026 представники позивача (стягувача) Денисюк Д.Г. та Волкогон Є.О. підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги і відповіді на відзив та наполягали на їх задоволенні. Представник Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Лобов Р.М. підтримав доводи поданої ним апеляційної скарги, просив її задовольнити та скасувати оскаржувану ухвалу. Представник відповідача (боржника) Сивак А.Ю., у свою чергу, проти доводів апеляційних скарг заперечував з підстав, викладених у відзиві на апеляційні скарги, та просив залишити оскаржувану ухвалу без змін.
У ході апеляційного розгляду даної справи Східним апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч.1 ст.273 Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до ч.1 ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами ч.2 цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи в суді першої інстанції - у відповідності до приписів ч.1 ст.210 Господарського процесуального кодексу України, а також з урахуванням положень ч.2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.
Заслухавши в судовому засіданні доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, розглянувши апеляційну скаргу та матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції встановив наступне.
В провадженні Господарського суду Харківської області перебувала справа №922/2737/23 за позовом АТ "Укртрансгаз" до ПрАТ "Харківська ТЕЦ-5" про стягнення 206.001.803,00 грн компенсації вартості відібраних без номінацій обсягів природного газу за листопад - грудень 2016 року та квітень 2017 року; 3% річних від простроченої суми у розмірі 4.903.407,30 грн та інфляційні втрати в сумі 26.736.351,52 грн.
Справа Господарським судом Харківської області розглядалася неодноразово.
12.01.2026 після чергового нового розгляду справи Господарський суд Харківської області ухвалив рішення у справі №922/2737/23, яким відмовив частково у позові: стягнув з ПрАТ “Харківська ТЕЦ-5” (62371, Харківська область, Харківський район, с.Подвірки. Код ЄДРПОУ 05471230) на користь АТ “Укртрансгаз” (01021, м.Київ, Кловський узвіз, 9/1. Код ЄДРПОУ 30019801) компенсацію вартості відібраних без номінацій обсягів природного газу за листопад - грудень 2016 року та квітень 2017 року у сумі 142.799.090,00 грн, інфляційні втрати за період з листопада 2021 року по квітень 2023 року у сумі 18.533.458,35 грн, 3% річних за період з 01.11.2021 по 01.06.2023 у сумі 3.399.009,57 грн та судовий збір у сумі 651.185,86 грн.
26.01.2026 додатковим рішенням у справі №922/2737/23 Господарський суд Харківської області у задоволенні заяви АТ "Укртрансгаз" №1001ВИХ-26-253 від 16.01.2026 (вх. №1296) про ухвалення додаткового рішення відмовив частково: стягнув з ПрАТ "Харківська ТЕЦ-5" на користь АТ "Укртрансгаз" судові витрати у сумі 3.649.999,22 грн.
25.03.2026 Східний апеляційний господарський суд постановою апеляційні скарги ПрАТ "Харківська ТЕЦ-5" та АТ "Укртрансгаз" на рішення Господарського суду Харківської області від 12.01.2026 у справі №922/2737/23 залишив без задоволення, рішення Господарського суду Харківської області від 12.01.2026 у справі №922/2737/23 залишив без змін.
13.04.2026 Господарський суд Харківської області видав наказ на виконання рішення від 12.01.2026 у справі №922/2737/23 про стягнення з ПрАТ "Харківська ТЕЦ-5" (62371, Харківська область, Харківський район, с.Подвірки. Код ЄДРПОУ 05471230) на користь АТ "Укртрансгаз" (01021, м.Київ, Кловський узвіз, 9/1. Код ЄДРПОУ 30019801) компенсації вартості відібраних без номінацій обсягів природного газу за листопад-грудень 2016 року та квітень 2017 року у сумі 142.799.090,00 грн, інфляційних втрат за період з листопада 2021 року по квітень 2023 року у сумі 18.533.458,35 грн, 3% річних за період з 01.11.2021 по 01.06.2023 у сумі 3.399.009,57 грн та судового збору у сумі 651.185,86 грн.
21.04.2026 стягувач подав до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України заяву про відкриття виконавчого провадження №1001BИX-26-2212 разом з вказаним наказом.
22.04.2026 ухвалою у справі №922/2737/23 Господарський суд Харківської області задовольнив заяву ПрАТ "Харківська ТЕЦ-5" (вх.№8757 від 13.04.2026) про відстрочення виконання рішень. Відстрочив виконання рішення Господарського суду Харківської області від 12.01.2026 та додаткового рішення від 26.01.2026 у справі №922/2737/23 строком на один рік (рішення від 12.01.2026 до 12.01.2027, додаткове рішення від 26.01.2026 до 26.01.2027).
24.04.2026 постановою ВП №80855234 державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Савка Ліана Олегівна відкрила виконавче провадження з виконання наказу №922/2737/23 Господарським судом Харківської області від 13.04.2026, якою зобов`язала боржника протягом 5 робочих днів подати декларацію про доходи та майно та попередила про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей, стягнула виконавчий збір у розмірі, визначеному ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження».
24.04.2026 постановою ВП №80855234 державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Савка Ліана Олегівна наклала арешт на все майно, що належить боржнику ПрАТ «Харківська ТЕЦ-5» (62371, Харківська область, Харківський район, с.Подвірки, код ЄДРПОУ 05471230), у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 181.921.018,15 гривня (UAH).
24.04.2026 державний виконавець направила запити №332358597, №332358599 до Міністерства внутрішніх справ України, Державної податкової служби України та отримала відповіді щодо зареєстрованих транспортних засобів та наявних рахунків боржника в банківських установах.
27.04.2026 боржник подав до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції:
1) повідомлення №1/80855234 від 27.04.2026 про відстрочення ухвалою Господарського суду Харківської області від 22.04.2026 виконання рішення від 12.01.2026 та необхідність утриматися від вчинення подальших виконавчих дій з примусового виконання наказу №922/2737/23, виданого 13.04.2026 Господарським судом Харківської області;
2) заяви №2/80855234, №01-19/786 від 27.04.2026 про повернення стягувачу виконавчого документу у виконавчому провадженні №80855234 з виконання наказу №922/2737/23, виданого 13.04.2026 Господарським судом Харківської області, на підставі п. 8 ч. 1 ст. 37 Закону України “Про виконавче провадження”;
3) заяву №3/80855234 від 27.04.2026 про виключення ПрАТ “Харківська ТЕЦ-5” з Єдиного реєстру боржників згідно виконавчого провадження №80855234, а також зняття арештів, припинення обтяження майна (коштів) Боржника, накладених згідно з постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Савки Ліани Олегівни про арешт майна боржника від 24.04.2026 ВП №80855234.
27.04.2026 боржник через підсистему "Електронний суд" надав скаргу (вх.№10118) на рішення (постанови)/бездіяльність державного виконавця, в якій просив суд:
- скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Савки Ліани Олегівни від 24.04.2026 ВП №80855234 про відкриття виконавчого провадження №80855234 з виконання наказу №922/2737/23 виданого 13.04.2026 Господарським судом Харківської області про стягнення з ПрАТ "Харківська ТЕЦ-5" (62371, Харківська область, Харківський район, с. Подвірки. Код ЄДРПОУ 05471230) на користь АТ "Укртрансгаз" (01021, м. Київ, Кловський узвіз, 9/1. Код ЄДРПОУ 30019801) компенсації вартості відібраних без номінацій обсягів природного газу за листопад-грудень 2016 року та квітень 2017 року у сумі 142799090,00 грн, інфляційних втрат за період з листопада 2021 року по квітень 2023 року у сумі 18533458,35 грн, 3% річних за період з 01.11.2021 по 01.06.2023 у сумі 3399009,57 грн та судового збору у сумі 651185,86 грн;
- скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Савки Ліани Олегівни від 24.04.2026 ВП №80855234 про накладення арешту на все майно, що належить боржнику ПрАТ "Харківська ТЕЦ-5" (62371, Харківська область, Харківський район, с. Подвірки, код ЄДРПОУ 05471230) у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 181921018,15 гривня (UAH);
- зобов`язати державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Савку Ліану Олегівну поновити порушене право заявника шляхом виключення ПрАТ "Харківська ТЕЦ-5" з реєстру боржників згідно виконавчого провадження №80855234, зняття арешту, припинення обтяження майна (коштів) боржника.
Скарга боржника обґрунтована посиланням на неправомірність рішень державного виконавця внаслідок вчинення виконавчих дій без урахування відстрочення виконання рішення ухвалою Господарського суду Харківської області від 22.04.2026 у справі №922/2737/23, що унеможливлює примусове виконання судового рішення до спливу строків, визначених судом, порушення норми п.8 ч.1 ст.37 Закону України “Про виконавче провадження”, з урахуванням висновків щодо її застосування, викладених у постановах Верховного Суду у справах №905/2785/15, №905/477/18, №804/1217/18, а також положень ст. 129, 129-1 Конституції України, ст. 2, 326 ГПК України та ст. 18, 19, 33 Закону України “Про виконавче провадження”.
12.05.2026 постановою ВП №80855234 державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Савка Ліана Олегівна зупинила вчинення виконавчих дій з примусового виконання наказу №922/2737/23, виданого 13.04.2026 Господарським судом Харківської області, про що листом №68449/76971-33-26/20.1 від 12.05.2026 повідомила боржника.
Крім того, у листі №68449/76971-33-26/20.1 від 12.05.2026 державний виконавець, з посиланням на ч.4 ст. 5 Закону України “Про виконавче провадження”, повідомила боржника про відсутність правових підстав для скасування постанови про арешт майна боржника та виключення ПрАТ “Харківська ТЕЦ-5” з Єдиного реєстру боржників згідно виконавчого провадження №80855234.
Господарський суд Харківської області, задовольняючи скаргу ПрАТ "Харківська ТЕЦ-5" на рішення (постанови) державного виконавця, мотивував ухвалу тим, що постановлена 22.04.2026 ухвала про відстрочення виконання рішення набрала законної сили негайно після її проголошення, є обов`язковою для всіх суб`єктів, у тому числі органу державної виконавчої служби, та унеможливлює примусове виконання судового рішення до закінчення строку відстрочки. Виходячи з цього, місцевий господарський суд дійшов висновку, що відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно боржника та вчинення інших виконавчих дій у період дії відстрочки не відповідають вимогам Закону України "Про виконавче провадження", у зв`язку з чим скасував відповідні постанови державного виконавця та зобов`язав останнього поновити порушене право боржника шляхом виключення його з Єдиного реєстру боржників, зняття арешту та припинення обтяжень.
Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд апеляційної інстанції виходить з такого.
Предметом апеляційного перегляду у даній справі є законність та обґрунтованість ухвали Господарського суду Харківської області від 14.05.2026, якою задоволено скаргу ПрАТ "Харківська ТЕЦ-5" на рішення (постанови) державного виконавця у виконавчому провадженні №77722109.
З огляду на предмет спору, доводи апеляційних скарг та заперечення боржника, колегія суддів насамперед зазначає, що предметом апеляційного перегляду у даній справі не є законність та обґрунтованість ухвали Господарського суду Харківської області від 22.04.2026 про відстрочення виконання рішення, яка вже була предметом апеляційного перегляду, а також оцінка правомірності дій державного виконавця з точки зору наявності чи відсутності його вини. Натомість апеляційний суд має встановити правові наслідки постановлення та набрання законної сили ухвалою про відстрочення виконання рішення для подальшого здійснення виконавчого провадження, з`ясувати чи були наявні передбачені законом підстави для відкриття виконавчого провадження та застосування заходів примусового виконання за наявності чинної ухвали про відстрочення виконання рішення, а також перевірити правильність висновків місцевого господарського суду щодо наявності підстав для задоволення скарги на рішення державного виконавця.
Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що судове рішення є обов`язковим до виконання.
Відповідно до статті 326 Господарського процесуального кодексу України (далі — ГПК України) судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (рішення Європейського суду з прав людини у справі Глоба проти України, no. 15729/07, від 05.07.2012).
Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012). Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 № 11-рп/2012).
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом та іншими законами.
За приписами частин 1, 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії та здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
За приписами статті 339-1 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.
Відповідно до частини 1 статті 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення. Згідно з частиною 7 цієї статті про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. При цьому відповідно до статті 235 ГПК України ухвала суду набирає законної сили негайно після її постановлення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
Кореспондуючі положення містить і стаття 33 Закону України “Про виконавче провадження”, відповідно до частини 1 якої за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, сторони мають право звернутися до суду із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення.
Поряд із цим Законом України “Про виконавче провадження” визначено правові наслідки надання судом відстрочки виконання рішення для подальшого здійснення виконавчого провадження. Так, відповідно до пункту 6 частини 1 статті 34 цього Закону виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі надання судом, який видав виконавчий документ, відстрочки виконання рішення. Водночас згідно з пунктом 8 частини 1 статті 37 Закону виконавчий документ підлягає поверненню стягувачу, якщо виконання рішення не здійснювалося або було здійснено частково та судом надано відстрочку виконання рішення, строк якої не закінчився.
Для забезпечення реального виконання рішення законом передбачено застосування арешту майна (коштів) боржника. Відповідно до частин 1, 3 статті 56 Закону України “Про виконавче провадження” арешт накладається в розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів на все майно боржника або на окремі речі. При цьому застосування арешту як обмежувального заходу має відповідати принципу співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями, закріпленому у пункті 8 частини 1 статті 2 Закону України “Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів”.
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства та інтересами особи, яка зазнає такого втручання.
Отже, положення Закону України “Про виконавче провадження” передбачають окреме нормативне регулювання правових наслідків надання судом відстрочки виконання рішення для здійснення виконавчого провадження, що зумовлює необхідність встановлення у кожному конкретному випадку правових підстав застосування відповідних положень цього Закону з урахуванням фактичних обставин справи.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, рішенням Господарського суду Харківської області від 12.01.2026 у справі №922/2737/23, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 25.03.2026, частково задоволено позов АТ "Укртрансгаз" до ПрАТ "Харківська ТЕЦ-5" про стягнення компенсації вартості відібраних без номінацій обсягів природного газу, інфляційних втрат, 3% річних та судового збору. Крім того, додатковим рішенням Господарського суду Харківської області від 26.01.2026 частково задоволено заяву про розподіл судових витрат.
На виконання зазначених судових рішень 13.04.2026 Господарським судом Харківської області видано відповідні накази.
21.04.2026 АТ "Укртрансгаз" звернулося до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України із заявою про відкриття виконавчого провадження, додавши до неї наказ Господарського суду Харківської області від 13.04.2026. Водночас ухвалою Господарського суду Харківської області від 22.04.2026 у справі №922/2737/23 задоволено заяву ПрАТ "Харківська ТЕЦ-5" про відстрочення виконання рішення від 12.01.2026 та додаткового рішення від 26.01.2026 строком на один рік. Зазначена ухвала в подальшому була залишена без змін постановою Східного апеляційного господарського суду.
Незважаючи на постановлення 22.04.2026 ухвали про відстрочення виконання рішення, 24.04.2026 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №80855234 з виконання наказу Господарського суду Харківської області від 13.04.2026 у справі №922/2737/23. Того ж дня державним виконавцем винесено постанову про накладення арешту на все майно боржника у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та інших передбачених законом платежів, а також вчинено виконавчі дії щодо встановлення майнового стану боржника шляхом направлення відповідних запитів до державних органів.
27.04.2026 ПрАТ "Харківська ТЕЦ-5" повідомило державного виконавця про постановлення Господарським судом Харківської області ухвали від 22.04.2026 про відстрочення виконання рішення, звернулося із заявою про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.8 ч.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження", а також просило виключити товариство з Єдиного реєстру боржників, зняти арешт та припинити обтяження майна. Цього ж дня боржник звернувся до Господарського суду Харківської області зі скаргою на рішення (постанови) державного виконавця, яка є предметом розгляду у даному провадженні.
У подальшому, 12.05.2026, державним виконавцем винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій з примусового виконання наказу Господарського суду Харківської області від 13.04.2026. Одночасно боржника повідомлено про відсутність правових підстав для скасування постанови про арешт майна та виключення його з Єдиного реєстру боржників, що й зумовило необхідність судового вирішення спору щодо правомірності оскаржуваних постанов державного виконавця.
Оцінюючи правові наслідки постановлення судом ухвали про відстрочення виконання рішення у контексті спірних правовідносин, колегія суддів виходить із такого.
За своєю правовою природою відстрочення виконання рішення, надане судом відповідно до статті 331 ГПК України та статті 33 Закону України “Про виконавче провадження”, не змінює змісту ухваленого судового рішення, не скасовує його обов`язковості та не припиняє права стягувача на його примусове виконання, а лише переносить можливість такого виконання на строк, визначений судом. До аналогічних висновків щодо правової природи відстрочення виконання рішення дійшов Верховний Суд у постановах від 26.04.2018 у справі №905/2785/15, від 19.02.2020 у справі №905/477/18, від 30.09.2020 у справі №804/1217/18.
Ухвала про відстрочення виконання рішення є самостійним процесуальним актом суду, який відповідно до статей 129-1 Конституції України, 18, 326 ГПК України після набрання законної сили є обов`язковим для всіх органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на всій території України. При цьому згідно зі статтею 235 ГПК України ухвала суду набирає законної сили негайно після її постановлення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Обов`язковість такого судового акту поширюється також на органи та посадових осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень, оскільки відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України вони зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відтак надання судом відстрочки виконання рішення не може розглядатися лише як тимчасове відкладення окремих виконавчих дій. Правовим наслідком набрання законної сили відповідною ухвалою є зміна визначеного судом порядку реалізації права стягувача на примусове виконання судового рішення протягом строку, на який таку відстрочку надано, що прямо випливає зі змісту пункту 8 частини 1 статті 37 Закону України “Про виконавче провадження”. Саме з урахуванням цих правових наслідків підлягають оцінці рішення державного виконавця, прийняті після постановлення судом ухвали про відстрочення виконання рішення.
Враховуючи висновки місцевого господарського суду щодо наявності підстав для задоволення скарги боржника, колегія суддів виходить із того, що вони відповідають установленим обставинам справи та правильному застосуванню норм матеріального і процесуального права.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, на момент винесення державним виконавцем 24.04.2026 постанови про відкриття виконавчого провадження виконання рішення Господарського суду Харківської області від 12.01.2026 та додаткового рішення від 26.01.2026 вже було відстрочено ухвалою Господарського суду Харківської області від 22.04.2026, яка відповідно до вимог Господарського процесуального кодексу України набрала законної сили з моменту її постановлення. За таких обставин місцевий господарський суд обґрунтовано виходив із того, що зазначена ухвала підлягала врахуванню під час вирішення питання щодо можливості здійснення примусового виконання судового рішення, а тому дійшов правильного висновку про наявність підстав для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження.
Також колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про неправомірність постанови державного виконавця від 24.04.2026 про накладення арешту на майно боржника. Відповідно до частин 1, 3 статті 56 Закону України “Про виконавче провадження” арешт майна застосовується для забезпечення реального виконання рішення та має відповідати меті виконавчого провадження, здійснюватися у спосіб, визначений законом, та відповідати принципу співмірності заходів примусового виконання рішень. За наявності чинної ухвали суду про відстрочення виконання рішення застосування такого обмежувального заходу фактично нівелювало надану судом відстрочку, створювало передчасне втручання у право боржника на мирне володіння своїм майном у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та не узгоджувалося з тією метою, з якою судом було надано відстрочку виконання рішення, а саме забезпечення реального виконання судового рішення із дотриманням балансу інтересів сторін. Як зазначив Верховний Суд у постанові від 13.08.2024 у справі №925/893/23, застосування арешту майна як обмежувального заходу не повинно призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 321 ЦК України. Відтак висновки місцевого господарського суду про наявність підстав для скасування постанови про арешт майна є правильними та відповідають установленим обставинам справи.
Не викликає заперечень у колегії суддів і висновок місцевого господарського суду щодо необхідності поновлення порушеного права боржника шляхом виключення його з Єдиного реєстру боржників, зняття арешту та припинення відповідних обтяжень. З огляду на скасування постанов державного виконавця, якими були відкрито виконавче провадження та застосовано заходи примусового виконання, зазначені заходи є похідними від оскаржуваних постанов і спрямовані на повне відновлення становища, яке існувало до порушення прав боржника, що узгоджується зі способом захисту, передбаченим частиною 2 статті 343 ГПК України та положеннями частини 5 статті 59 Закону України “Про виконавче провадження”.
Щодо доводів апелянтів про відсутність у державного виконавця на момент відкриття виконавчого провадження інформації про постановлення ухвали про відстрочення виконання рішення, колегія суддів зазначає таке.
Апелянти стверджують, що оскільки станом на 24.04.2026 ухвала Господарського суду Харківської області від 22.04.2026 не була виготовлена у повному обсязі, не була оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та не була доведена до відома державного виконавця, останній був позбавлений об`єктивної можливості врахувати її при вирішенні питання про відкриття виконавчого провадження, а тому його дії є правомірними.
Колегія суддів таку позицію не приймає.
Як уже зазначалося вище, предметом апеляційного перегляду у даній справі не є оцінка правомірності дій державного виконавця з точки зору наявності чи відсутності його вини. Питання про те, чи був державний виконавець обізнаний про існування ухвали від 22.04.2026, не є вирішальним для цього спору. Законність постанов державного виконавця визначається не тим, що йому було відомо, а тим чи відповідали його рішення правовому порядку, який об`єктивно існував на момент їх прийняття.
Ухвала Господарського суду Харківської області від 22.04.2026 про відстрочення виконання рішення набрала законної сили негайно після її постановлення — відповідно до вимог статей 235, 331 ГПК України. З цього моменту вона є обов`язковою для всіх суб`єктів, на яких поширюється її дія, незалежно від того, чи були вони належним чином повідомлені про її постановлення. Обов`язковість судового рішення є властивістю, яка виникає в силу закону, а не внаслідок його фактичного отримання тією чи іншою особою.
Таким чином, на момент винесення державним виконавцем 24.04.2026 постанови про відкриття виконавчого провадження ухвала від 22.04.2026 вже існувала як чинний судовий акт, що породжував визначені законом правові наслідки. Відкриття виконавчого провадження за таких умов суперечило об`єктивно існуючому правовому стану незалежно від суб`єктивної обізнаності виконавця.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до частини 4 статті 19 Закону України “Про виконавче провадження” сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавця про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання рішення. Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, представник АТ “Укртрансгаз” був присутній при оголошенні ухвали від 22.04.2026, а відтак стягувач знав про постановлення ухвали про відстрочення виконання рішення і був зобов`язаний повідомити про це державного виконавця не пізніше 23.04.2026. Цього обов`язку стягувач не виконав. Натомість боржник, якому не було відомо про звернення стягувача із заявою про примусове виконання та про визначення конкретного державного виконавця, об`єктивно не мав можливості виконати такий обов`язок.
За таких обставин посилання апелянтів на необізнаність державного виконавця не може слугувати підставою для визнання оскаржуваних постанов правомірними, оскільки ця необізнаність стала наслідком невиконання стягувачем покладеного на нього законом обов`язку.
Щодо доводів апелянтів про те, що у разі надання судом відстрочки виконання рішення після відкриття виконавчого провадження підлягає застосуванню виключно механізм зупинення виконавчих дій, передбачений пунктом 6 частини 1 статті 34 Закону України “Про виконавче провадження”, колегія суддів зазначає таке.
Дійсно, положення пункту 6 частини 1 статті 34 та пункту 8 частини 1 статті 37 Закону України “Про виконавче провадження” передбачають різні правові наслідки надання судом відстрочки виконання рішення для здійснення виконавчого провадження та регулюють різні фактичні ситуації. Стаття 34 застосовується у випадку, коли виконавче провадження було відкрито правомірно, а ухвала про відстрочення виконання рішення надійшла державному виконавцю вже після його відкриття. Натомість стаття 37 охоплює ситуацію, коли відстрочка виконання рішення вже діяла на момент вирішення питання про прийняття виконавчого документа до виконання.
У справі, що розглядається, виконавче провадження було відкрито 24.04.2026 за умов, коли ухвала про відстрочення виконання рішення вже набрала законної сили та існувала як чинний судовий акт. Відтак застосування механізму зупинення виконавчих дій за статтею 34 Закону у цій справі не усуває незаконності самого відкриття виконавчого провадження. Зупинення виконавчих дій у межах вже відкритого провадження означало б фактичну легалізацію провадження, відкритого всупереч чинній ухвалі суду про відстрочення виконання рішення, що суперечить принципу обов`язковості судових рішень.
Посилання апелянта на те, що після отримання інформації про відстрочення державний виконавець правомірно застосував саме механізм зупинення виконавчих дій (постанова від 12.05.2026), не спростовує правильності висновків місцевого господарського суду. Зупинення виконавчих дій 12.05.2026 не є рівнозначним приведенню виконавчого провадження у відповідність до вимог закону, оскільки не усуває наслідків незаконного відкриття провадження та незаконного накладення арешту на майно боржника, які існували з 24.04.2026.
Щодо посилання Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 09.03.2026 у справі №904/2345/24, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до частини 4 статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, за умови подібності правовідносин. Обов`язковість урахування висновків Верховного Суду поширюється лише на справи з подібними фактичними обставинами, а не на будь-які справи, в яких застосовуються однакові норми права.
Як правильно встановив суд першої інстанції, фактичні обставини справи №904/2345/24 є принципово відмінними від обставин справи №922/2737/23. У справі №904/2345/24 постанови про відкриття виконавчих проваджень були винесені державним виконавцем 01.04.2025 та підписані електронним цифровим підписом об 11:53 год та о 12:14 год, тоді як заява боржника про розстрочення виконання рішення розглядалася судом в цю ж дату о 16:30 год. Тобто на момент відкриття виконавчих проваджень судове рішення про розстрочення виконання об`єктивно ще не існувало як процесуальний акт і не могло бути враховане державним виконавцем.
У справі №922/2737/23 ситуація є принципово іншою: ухвала про відстрочення виконання рішення була постановлена 22.04.2026 та набрала законної сили негайно після її оголошення, тоді як виконавче провадження відкрито лише 24.04.2026 тобто через два дні після набрання ухвалою законної сили. Отже, на відміну від справи №904/2345/24, у цій справі ухвала про відстрочення існувала як чинний судовий акт до моменту відкриття виконавчого провадження, що виключає застосування правової позиції Верховного Суду, сформованої за інших фактичних обставин.
Щодо доводів апелянтів про порушення боржником обов`язку своєчасного повідомлення державного виконавця про постановлення ухвали про відстрочення виконання рішення, колегія суддів зазначає, що як уже встановлено вище, саме стягувач, представник якого був присутній при оголошенні ухвали від 22.04.2026, був зобов`язаний відповідно до частини 4 статті 19 Закону України "Про виконавче провадження" повідомити державного виконавця не пізніше 23.04.2026, чого він не зробив. Боржник натомість об`єктивно не мав такої можливості, оскільки йому не було відомо ані про звернення стягувача із заявою про примусове виконання, ані про визначення конкретного державного виконавця. Відтак посилання апелянтів на статтю 19 Закону висновків місцевого господарського суду не спростовує.
Щодо доводів Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про порушення судом першої інстанції вимог частини 2 статті 343 ГПК України, колегія суддів зазначає таке.
Апелянт стверджує, що задовольнивши скаргу боржника та скасувавши постанови державного виконавця, суд першої інстанції не визнав оскаржувані рішення чи дії державного виконавця неправомірними у резолютивній частині ухвали, що свідчить про порушення вимог частини 2 статті 343 ГПК України.
За змістом висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 16.11.2022 у справі №910/7310/20, та Верховного Суду у постанові від 11.02.2026 у справі №906/392/23, норма частини 2 статті 343 ГПК України містить різні способи захисту прав сторін виконавчого провадження, а суд оцінює ефективність обраного способу з точки зору його здатності відновити порушене право заявника. При цьому зазначена норма не зобов`язує суд у кожному випадку задоволення скарги окремо визнавати дії державного виконавця неправомірними у резолютивній частині ухвали, якщо заявник такої вимоги не заявляв. У даній справі ПрАТ “Харківська ТЕЦ-5” не заявляло вимоги про визнання дій державного виконавця неправомірними, а тому суд першої інстанції правомірно обмежився скасуванням оскаржуваних постанов та зобов`язанням усунути порушення, що є достатнім та ефективним способом захисту порушеного права боржника.
Інші доводи апеляційних скарг, не розглянуті окремо, зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин справи та помилкового тлумачення норм матеріального права, що не може бути підставою для скасування законної та обґрунтованої ухвали місцевого господарського суду, і тому колегією суддів до уваги не приймаються.
Враховуючи встановлені обставини справи, межі її перегляду в апеляційному порядку та надану сторонами доказову базу, колегія суддів дійшла висновку, що місцевий господарський суд повно та всебічно дослідив обставини, які мають значення для правильного вирішення питання щодо законності рішень державного виконавця у виконавчому провадженні №80855234, належним чином оцінив подані сторонами докази, правильно застосував положення пункту 8 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» у взаємозв`язку зі статтями 129, 129-1 Конституції України, статтями 18, 326 ГПК України, статтями 18, 33, 56 Закону України «Про виконавче провадження» та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення скарги ПрАТ «Харківська ТЕЦ-5» на рішення (постанови) державного виконавця.
Доводи апеляційних скарг зазначених висновків не спростовують, у зв`язку з чим підстав для зміни або скасування ухвали Господарського суду Харківської області від 14.05.2026 у справі №922/2737/23 колегія суддів не вбачає.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, колегія суддів зазначає, що оскільки в задоволенні апеляційних скарг відмовлено, судові витрати, понесені апелянтами у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 ГПК України.
Керуючись статтями 129, 269, 270, 271, 275, 276, 281-284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Укртрансгаз” залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України залишити без задоволення.
Ухвалу Господарського суду Харківської області від 14.05.2026 у справі №922/2737/23 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, порядок і строки оскарження до Верховного Суду встановлені статтями 286-289 ГПК України.

Повна постанова складена 29.06.2026.

Головуючий суддя О.А. Істоміна

Суддя Є.О. Васильєв 

Суддя В.В. Россолов