П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/8963/25	

Головуючий І інстанції: Скупінська О.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді - Осіпова Ю.В.,
суддів - Коваля М.П., Скрипченка В.О., 
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 травня 2025 року (м.Одеса, дата складання повного тексту рішення - 21.05.2025р.) у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС в Одеській області до ОСОБА_1 про стягнення суми податкового боргу, -
В С Т А Н О В И В:
27.03.2025р. ГУ ДПС в Одеській області звернулося до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до ОСОБА_1 , в якому просило суд: 
- стягнути суму заборгованості по «податку на доходи фізичних осіб», що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі – 485 647,49 грн. (на бюджетний рахунок UA588999980333149341000015746, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код ЄДРПОУ: 37607526, КБК 11010500, отримувач коштів ГУК в Од.обл./ м.Подільськ/11010500);
- стягнути суму заборгованості по «військовому збору», що сплачується фізичними особами за результатам річного декларування - 40442,29 грн. (на бюджетний рахунок UA938999980313050137000015001, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код ЄДРПОУ: 37607526, КБК 11011001, отримувач коштів ГУК в Од.обл./Одеська обл./11011001);
- стягнути суму заборгованості по «адміністративним штрафам» та іншим санкціям - 8120 грн. (на бюджетний рахунок UA268999980313090106000015746, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код ЄДРПОУ: 37607526, КБК 21081103, отримувач коштів ГУК в Од.обл./м.Подільськ/21081103).
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що загальна сума податкового боргу відповідача, який виник станом на 26.11.2021р. за рахунок несплати «узгоджених» грошових зобов`язань, що були нараховані податковими повідомленнями-рішеннями, складає 534 209,78 грн. У зв`язку з несплатою ОСОБА_1 суми заборгованості, на його адресу направлялась податкова вимога, проте заборгованість ним сплачена так і не була, що й стало підставою для звернення до суду із даним позовом.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21 травня 2025 року (ухваленим в порядку спрощеного (письмового) провадження) позов ГУ ДПС в Одеській області - задоволено. Стягнуто з відповідача суму заборгованості по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі - 485647,49 грн. на бюджетний рахунок UA588999980333149341000015746, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код ЄДРПОУ: 37607526, КБК 11010500, отримувач коштів ГУК в Од.обл./ м.Подільськ/11010500, по військовому збору, що сплачується фізичними особами за результатам річного декларування - 40442,29 грн. на бюджетний рахунок UA938999980313050137000015001, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код ЄДРПОУ: 37607526, КБК 11011001, отримувач коштів ГУК в Од.обл./Одеська обл./11011001, по адміністративним штрафам та іншим санкціям - 8120 грн. на бюджетний рахунок UA268999980313090106000015746, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код ЄДРПОУ: 37607526, КБК 21081103, отримувач коштів ГУК в Од.обл./м.Подільськ/21081103. 
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідач 19.06.2025р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваного судового рішення, порушено норми матеріального і процесуального права, у зв`язку із чим, просив скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21.05.2025р. та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
08.07.2025р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду. 
Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07.08.2025р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження.
08.08.2025р. ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду у задоволенні клопотання представника відповідача про призначення почеркознавчої експертизи - відмовлено.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, можуть бути розглянуті судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).
Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах заявлених позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи. 
Відповідач - ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) є платником податків, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно з розрахунком податкового боргу, довідки про податкову заборгованість та інтегрованої картки платника (ІКП), станом на 13.02.2025р. податкова заборгованість ОСОБА_1 перед бюджетом становить 534209,78 грн. по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, по військовому збору, а також по адміністративним штрафам.
Зазначена заборгованість, виникла в результаті винесення податкових повідомлень-рішень вiд 05.11.2024р. №48390/15-32-24-06-20 в сумі 1020 грн. (нарахування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу); №48391/15-32-24-06-20 в сумі 7100 грн (нарахування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу); №48393/15-32-24-06-20 в сумі 340 грн. (нарахування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу); №48395/15-32-24-06-20 в сумі 388245,99 грн. та 97061,50 грн. з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування; №48396/15-32-24-06-20 в сумі 32353,83 грн. та 8088,46 грн. по військовому збору, що сплачується фізичними особами за результатам річного декларування.
Вказані податкові повідомлення-рішення були направлені на адресу реєстрації відповідача: АДРЕСА_1 , проте поштове відправлення повернулось адресату з позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою».
Залишок непогашеного грошового зобов`язання становить – 534 209,78 грн.
26.12.2024р. ГУ ДПС в Одеській області прийнято податкову вимогу форми «Ф» №0118256-1308-1532, відповідно до якої, загальна сума податкового боргу відповідача станом на 24.12.2024р. становить - 534209,78 грн.
Вказану вище податкову вимогу було направлено на адресу відповідача, проте поштове відправлення повернулось з позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою».
Вважаючи, що визначена сума податкового зобов`язання відповідача є «узгодженою» та набула статусу «податкового боргу», позивач звернувся до суду із даним позовом.
Вирішуючи справу по суті та повністю задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог та, відповідно, наявності достатніх правових підстав для стягнення з відповідача суми заборгованості. 
Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали даної справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх обґрунтованими, з огляду на наступне.
Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст.67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до пп.14.1.156 п.14.1 ст.14 ПК України, податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).
За пп.14.1.162 п.14.1 ст.14 ПК України, пеня - це сума коштів у вигляді відсотків, нарахована на суми грошових зобов`язань у встановлених цим Кодексом випадках та не сплачена у встановлені законодавством строки.
Згідно з пп.14.1.175 п.14.1 вказаної статті, податковим боргом вважається сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Тобто, узгоджена сума податкового зобов`язання, не сплачена платником податків в строки, визнається сумою податкового боргу такого платника податків.
Підпунктом 16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України передбачено те, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Окрім того, як передбачено пп.16.1.11 п.16.1 ст.16 ПК України, платник податків зобов`язаний повідомляти контролюючі органи про зміну місцезнаходження юридичної особи та зміну місця проживання фізичної особи-підприємця.
Контролюючі органи мають право визначати у порядку, встановленому цим Кодексом, суми податкових та грошових зобов`язань платників податків (пп.20.1.18 п.20.1 ст.20 ПК України).
Також, у відповідності до пп.20.1.34 п.20.1 ст.20 ПК України, контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.
Варто зазначити про те, що за визначенням, наведеним у пп.14.1.157 п.14.1 ст.14 ПК України, податкове повідомлення-рішення - це письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов`язок платника податків сплатити суму грошового зобов`язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.
Як передбачено п.п.42.1,42.2 ст.42 ПК України, податкові повідомлення-рішення, податкові вимоги або інші документи, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законом, завірені печаткою такого контролюючого органу.
Однак, ці документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному п.42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або ж особисто вручені платнику податків (його представнику).
За змістом п.58.3 ст.58 ПК України, податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному ст.42 цього Кодексу.
Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, що визначений п.42.4 ст.42 цього Кодексу. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.
При цьому, у разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.
У разі ж якщо вручити податкове повідомлення-рішення неможливо через помилку, допущену контролюючим органом, податкове повідомлення-рішення вважається таким, що не було вручено платнику податків.
За положенням п.56.15 ст.56 ПК України, скарга, подана із дотриманням строків, визначених п.56.3 цієї ж статті, зупиняє виконання платником податків грошових зобов`язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні, на строк від дня подання відповідної скарги до контролюючого органу до дня закінчення процедури адміністративного оскарження.
Протягом зазначеного строку податкові вимоги з податку, що оскаржується, не надсилаються, а сума грошового зобов`язання, що оскаржується, вважається неузгодженою.
Окрім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою. 
Якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов`язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність та повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов`язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, що встановлений цим Кодексом (п.п.54.1 та 54.5 ст.54 ПК України).
У відповідності до п.59.1 ст.59 ПК України, у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.
При цьому, п.59.5 цієї статті передбачає, що у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Також, у відповідності до п.п.5,6 «Порядку направлення контролюючими органами податкових вимог платникам податків» (затв. наказом Міністерства фінансів України 30.06.2017р. №610, в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), податкова вимога надсилається (вручається) платнику податків у письмовій та/або електронній формі. 
Податкова вимога вважається належним чином надісланою (врученою) платнику податків, якщо вона надіслана за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою, а для фізичної особи (її законного чи уповноваженого представника) - місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику податків (його законному чи уповноваженому представникові), або надіслана в електронний кабінет засобами ІТС з дотриманням вимог Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронні довірчі послуги». 
У разі якщо пошта не може вручити платнику податків податкову вимогу через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, така податкова вимога вважається врученою платнику податків у день, вказаний поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення. 
Таким чином, наведеними вище приписами ПК України та Порядком №610 чітко визначено як обов`язок платника подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів, сплачувати податки і збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи, повідомляти контролюючі органи про зміну місця проживання фізичної особи-підприємця, так і обов`язок податкового органу відносно надіслання податкових повідомлень-рішень та податкових вимог платнику податку не тільки за місцем його реєстрації, а й останнім відомим місцем проживання (перебування).
Строки сплати податкового зобов`язання встановлені ст.57 ПК України, відповідно до п.57.2 якої регламентовано, що у разі коли відповідно до цього Кодексу або ж інших законів України контролюючий орган самостійно визначає податкове зобов`язання платника податків із причин, не пов`язаних з порушенням податкового законодавства, та надсилає (вручає) податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум платнику податку, такий платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму податкового зобов`язання у строки, визначені в цьому Кодексі та в ст.297 МК України, а якщо такі строки не визначено, - протягом 30 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення про таке нарахування.
У разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 п.54.3 ст.54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу (п.57.3 згаданої статті).
Водночас, у разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 (десяти) календарних днів, наступних за днем такого узгодження.
За приписами п.56.18 ст.56 ПК України, із урахуванням строків давності, визначених ст.102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання у будь-який момент після отримання такого рішення.
При зверненні платника податків до суду з позовом стосовно визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.
Аналіз наведених вище положень дає підстави для висновку, що якщо рішення контролюючого органу про нарахування грошових зобов`язань за результатами судового оскарження не скасовано і фактично є чинним, такі грошові зобов`язання вважаються узгодженими.
Погашення податкового боргу платників податків регулюється главою 9 ПК України.
Відповідно до п.87.11 ст.87 ПК України, орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.
Як уже зазначалося колегією суддів вище, пп.20.1.18 п.20.1 ст.20 ПК України визначено право органу державної податкової служби на звернення до суду стосовно стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника, на суму податкового боргу або його частини.
Надаючи оцінку рішенню суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 , колегія суддів звертає увагу, що для встановлення факту направлення (вручення) фізичній особі вищевказаних податкових повідомлень-рішень поштою у встановленому податковим законодавством порядку, дослідженню насамперед підлягають:
- відповідність адреси одержувача (платника податків) у поштовому відправленні конкретному місцю проживання або останньому відомому місцезнаходженню фізичної особи;
- повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення, в якому зазначено дату вручення або причини невручення;
- відповідність дати відправлення на корінці податкового повідомлення-рішення даті, яка зазначена у повідомленні про вручення рекомендованого поштового відправлення тощо.
Вказані висновки стосовно застосування відповідних норм права, узгоджуються із висновками Верховного Суду, які викладені у постанові від 24.01.2019р. у справі №826/14361/16, та повинні застосовуватись до спірних правовідносин відповідно до ч.5 ст.242 КАС України.
Окрім того, судова колегія при вирішенні цієї справи вважає за необхідне врахувати висновки, наведені у постанові Верховного Суду від 20.10.2020р. у справі №140/30/20, у відповідності до яких податкова вимога повинна бути надіслана за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням. Додаткових вимог до надсилання податкової вимоги (зазначення в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення реквізитів документа, що надсилається) податкове законодавство не містить. У контексті зазначеного, Верховний Суд вказав, що суди попередніх інстанцій, вказуючи на відсутність доказів в підтвердження того, що на адресу відповідача надіслано саме податкову вимогу, не врахували положень законодавства та наявність в матеріалах вказаної справи конверта, надісланого на адресу відповідача з відміткою про невручення листа «у зв`язку із закінченням терміну зберігання» та рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення долученого до цього конверта, які свідчать про надіслання податкової вимоги в порядку, встановленому законом.
Жодна норма податкового законодавства не зобов`язує податковий орган здійснювати заходи для з`ясування причин невручення податкової вимоги, чи для вжиття додаткових заходів (як-то електронні засоби зв`язку, кур`єрська доставка тощо) щодо вручення податкової вимоги.
При вирішенні спорів щодо стягнення боргу, зокрема якщо предметом спору є факт надсилання податкової вимоги, необхідно враховувати, що обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень. У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що податковим органом надіслано податкову вимогу в порядку встановленому законом, платник податків має спростовувати ці доводи.
Так, як встановлено судовою колегією та підтверджено матеріалами цієї справи, за ст.ст.42 і 58 ПК України, податкові повідомлення-рішення від 05.11.2024р. №48390/15-32-24-06-20, №48391/15-32-24-06-20, №48393/15-32-24-06-20, №48395/15-32-24-06-20 та №48396/15-32-24-06-20 вважаються належним чином врученими відповідачу, оскільки фактично були надіслані на адресу останнього відомого місцезнаходження фізичної особи (платника податків): АДРЕСА_1 , з повідомленням про вручення. 
Як видно з матеріалів справи, 26.12.2024р. ГУ ДПС в Одеській області прийнято податкову вимогу форми «Ф» №0118256-1308-1532, яку засобами поштового зв`язку (рекомендованим листом з повідомленням про вручення) було направлено на адресу відповідача:  АДРЕСА_1 .
Тобто, зазначені документи є належними та достатніми доказами, які підтверджують наявність у нього узгодженого податкового боргу.
При цьому, також варто звернути увагу на той факт, що саме вказана адреса була особисто зазначена відповідачем в поданій ним апеляційній скарзі. А тому, з огляду на вказані обставини, колегія суддів вважає, що, у даному конкретному випадку, контролюючий орган (позивач) мав цілком законні та обґрунтовані підстави для направлення відповідачу податкових повідомлень-рішень і податкової вимоги саме за останнім відомим місцем його проживання. 
Будь-якого спростування вказаних вище висновків відповідачем не наведено та відповідних доказів не надано (у тому числі про повідомлення податкового органу щодо зміни адреси місця проживання).
Отже, враховуючи той факт, що у матеріалах даної справи відсутні будь-які докази оскарження відповідачем в адміністративному та/або судовому порядку зазначених вище податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги (прийнятою у зв`язку з не оскарженням ним у будь-якому порядку податкових повідомлень-рішень), тому, відповідно, визначена позивачем сума грошового зобов`язання фактично на цей час є «узгодженою» та набула статусу «податкового боргу». 
Крім того, відомості про подання відповідачем позовної заяви щодо оскарження вказаних рішень податкового органу або подання ним на стадії судового розгляду даної справи №420/8963/25 у суді першої інстанції «зустрічного» позову з аналогічними вимогами теж відсутні. Тобто, у рамках цієї судової справи, апелянт не заявляв власних вимог (щодо оскарження податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги) до ГУ ДПС в Одеській області, які б розглядалися разом з первісним позовом.
Також, слід наголосити й на тому, що пов`язаність таких справ, у цьому випадку, полягає у тому, що суд, за наслідками оскарження платником податку рішень контролюючого органу в судовому порядку, має встановити обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у цій справі, зокрема, факти, що мають преюдиціальне значення, та є істотними для даної справи. Тобто, існує вмотивований зв`язок між предметом судового розгляду у справі про стягнення суми податкового боргу, з предметом доказування в іншій справі, зокрема, й відносно оскарження вказаних вище податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги.
Аналізуючи наведене правове регулювання у контексті встановлених обставин справи, колегія суддів доходить висновку, що заявлена до стягнення сума заборгованості вважається узгодженою, набула статусу податкового боргу, а тому відповідно, підлягає стягненню у судовому порядку.
Разом із тим, надаючи оцінку доводам апелянта, колегія суддів наголошує, що предметом даного позову є наявність або відсутність підстав для стягнення з відповідача суми заборгованості, яка, у свою чергу, виникла на підставі податкових повідомлень-рішень від 05.11.2024р. №48390/15-32-24-06-20, №48391/15-32-24-06-20, №48393/15-32-24-06-20, №48395/15-32-24-06-20 і №48396/15-32-24-06-20, 
Отже, колегія суддів ще раз зауважує, що предметом дослідження даної справи №420/8963/25 є виключно правомірність стягнення на цей час суми податкового боргу, який контролюючим органом було визначено як грошове зобов`язання (чи є останнє узгодженим з огляду на наявність чи відсутність процедури його оскарження), а також факт сплати або ж несплати відповідачем цього узгодженого грошового зобов`язання протягом строків, визначених законодавством.
Разом із тим, питання встановлення факту підроблення банківських документів, на вирішення якого відповідач наполягав в ході розгляду даної справи (яке повинно вирішуватися в рамках кримінального провадження), питання правомірності призначення і проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ОСОБА_1 та винесення контролюючим органом за її результатами податкових повідомлень-рішень і визначення конкретного розміру податкових зобов`язань (які повинні вирішуватися в ході розгляду відповідного позову про визнання протиправними спірних ППР), жодним чином не входить як до предмету даної справи, так і до предмету доказування в рамках цієї справи.
Таким чином, судова колегія доходить висновку, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж в апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права. 
Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення у справі «Серявін та інші проти України»).
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші зазначені в апеляційній скарзі аргументи відповідача, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційних скарг, згідно зі ст.316 КАС України, залишає дані апеляційні скарги без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст.308,311,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 травня 2025 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено: 02.06.2026р. 

Головуючий у справі
суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов 

Судді: М.П. Коваль 

В.О. Скрипченко