ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
65618, м. Одеса, просп. Шевченка, 29, тел.: (0482) 307-983, e-mail: inbox@od.arbitr.gov.ua
веб-адреса: http://od.arbitr.gov.ua
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
"06" травня 2026 р.	м. Одеса 	Справа № 916/4755/25	
Господарський суд Одеської області у складі судді Петренко Н.Д., 
за участю секретаря судового засідання Ніконової Д.І.
розглянувши справу № 916/4755/25 в порядку загального позовного провадження 
за позовом: Акціонерного товариства “Сенс Банк” /ЄДРПОУ 23494714, адреса – 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 100/ 
до відповідача: Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород Дністровського району Одеської області /ЄДРПОУ 04527307, адреса – 67844, Одеська обл., Білгород-Дністровський район, с. Кароліно-Бугаз, вул. Приморська, буд. 1/
про стягнення заборгованості за кредитним договором

за участі представників учасників справи:
від позивача: адвокат Байрамов О.В. за довіреністю;
від відповідача: адвокат Домущі В.С. за ордером.

ВСТАНОВИВ:
Акціонерне товариство “Сенс Банк” /АТ "Сенс Банк", Банк, позивач/ звернулося до Господарського суду Одеської області з позовною заявою /вх. №4895/25 від 26.11.2025/ до Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області /Кароліно-Бугазька сільрада, відповідач/, в просить звернути стягнення на спадкове майно, а саме: - земельну ділянку площею 0,1572 га, в тому числі 0,1572 га - рілля, що знаходиться за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Кароліно-Бугаз, вул. Новоселів, 18, що передані у власність Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород- Дністровського району, Одеської області (код ЄДРПОУ: 04527307, адреса: с. Кароліно-Бугаз, вулиця Приморська, 1) як відумерлу спадщину; на користь Акціонерного товариства “Сенс Банк”, ЄДРПОУ – 23494714, п/р – НОМЕР_1 в АТ “Сенс Банк”, МФО 300346, місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, будинок 100 в рахунок погашення заборгованості за: Договором кредиту № 674-ф03.9/77 від 19.10.2007 р., що станом на 28.07.2025 року складає 242745,99 (двісті сорок двi тисячі сімсот сорок п`ять) доларів США 99 центiв, а саме: - заборгованість за кредитом - 112499,96 дол. США; - заборгованість по відсотках - 130246,03 дол. США. та за Договором кредиту № 674-ф03.9/84 від 14.12.2007 р., що станом на 28.07.2025 року складає 185745,62 (сто вісімдесят п`ять тисяч сімсот сорок п`ять) доларів США 62 цента, а саме: - заборгованість за кредитом - 91111,37 дол. США; - заборгованість по відсотках - 94634,25 дол. США, шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України “Про виконавче провадження”, за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/ незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
Позов пред`явлено на підставі ст. ст. 104, 509, 512, 525, 526, 546, 575, 608, 1054, 1218-1219, 1231, 1277, 1283 Цивільного кодексу України, ст.ст. 23, 33, 41 Закону України “Про іпотеку”, ст. 2, 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
Ухвалою суду від 01.12.2025 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі № 916/4755/25. Постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 17.12.2025 р. на 10:15.
17.12.2025 о 10:15 год судове засідання не відбулось, у зв`язку з оголошенням системою цивільної оборони у м. Одеса та Одеській області повітряної тривоги. 
Ухвалою суду від 23.12.2025 призначено підготовче засідання на 20.01.2026 р. на 11:00 та витребувано від позивача додатки до позовної заяви у паперовому вигляді, яка позивачем не виконана.
20.01.2026 судом отримано клопотання відповідача про відкладення судового засідання /вх.№2074/26 від 20.01.2026/.
В підготовчому судовому засіданні 20.01.2026 судом постановлено протокольну ухвалу про слухання справи у змішаній (паперовій та електронній) формі, оскільки додані до позовної заяви в електронній формі додатки у виді виписок з особового рахунку більш ніж на 9000 аркушах, що складає майже 36 томів матеріалів справи, не надані до суду в паперовому виді.
Також судом оголошено протокольну ухвалу про задоволення клопотання відповідача про відкладення підготовчого судового засідання та про призначення підготовчого судового засідання на 17.02.2026 на 10:00.
17.02.2026 судом від відповідача отримано заяву про застосування строків позовної давності /вх.№5746/26 від 17.02.2026/, в якій просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
В підготовчому судовому засіданні 17.02.2026 судом оголошено протокольну ухвалу про закриття підготовчого судового засідання та призначено справу до розгляду по суті на 31.03.2026 р. на 11:00.
23.02.2026 судом від позивача отримано заяву /вх.№6434/26 від 23.02.2026/, в якій викладено заперечення на заяву відповідача про застосування строків позовної давності, зважаючи на її безпідставність та суперечливість.
25.03.2026 судом від відповідача отримано додаткові пояснення у справі /вх.№10353/26 від 25.03.2026/, в яких відповідач просить застосувати наслідки спливу строку позовної давності до позовних вимог АТ «Сенс Банк» у справі №916/4755/25 та відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
25.03.2026 судом від відповідача отримано заяву в порядку ст. 129 ГПК України /вх.№10382/26 від 25.03.2026/, в якій відповідач наводить орієнтовний (попередній) розмір судових витрат та зазначає, що протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду по справі представником відповідача будуть подані відповідні документи, що підтверджують розмір понесених судових витрат, з розгорнутим обґрунтуванням фактично понесених судових витрат та підтвердними доказами для вирішення питання про їх розподіл. 
30.03.2026 судом від позивача отримано додаткові пояснення у справі /вх.№10875/26 від 30.03.2026/.
В судовому засіданні 31.03.2026 судом оголошено протокольну ухвалу про перерву у судовому засіданні по суті та призначає розгляд справи на 29.04.2026 р. на 11:30.
В судовому засіданні 29.04.2026 представник позивача Байрамов О.В. позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.
Представник відповідача Домущі В.С. в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Також в судовому засіданні 29.04.2026 судом долучено до матеріалів справи письмові заключні слова позивача /вх. №14717/26 від 28.04.2026 р./ та ухвалено перейти до стадії ухвалення судового рішення та повідомлено, що скорочене (вступна та резолютивна частини) рішення буде проголошено в судовому засіданні після перерви 06.05.2026 р. о 11:45.
06.05.2026 судом у присутності представника відповідача Домущі В.С. проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що позичальник ОСОБА_1 , який мав заборгованість перед позивачем за невиконання зобов`язань за кредитними договорами /договір кредиту № 674-ф03.9/77 від 19.10.2007, далі - Кредитний договір№1 та договір кредиту № 674-ф03.9/84 від 14.12.2007, далі - Кредитний договір№2/, забезпеченими іпотекою, предметом якої є земельна ділянка площею 0,1572 га, в тому числі 0,1572 га- рілля, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , помер - 11.04.2016.
В подальшому рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20 червня 2025 року (Справа №495/10893/23), вищевказана земельна ділянка - спадкове майно було визнано відумерлою спадщиною та передано її у комунальну власність Кароліно-Бугазької сільської територіальної громади в особі Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області. 
04.08.2025 року позивач звернувся до Кароліно-Бугазької територіальної громади із заявою про задоволення вимог кредитора в рахунок погашення заборгованості за кредитними договорами в межах вартості визнаного відумерлим нерухомого майна. Однак відповіді на лист позивач не отримав, в зв`язку з чим змушений звернутись до суду за захистом своїх прав.
При цьому позивач вказує, що на момент направлення позову умови Кредитних договорів в повному обсязі не виконані, заборгованість за зобов`язаннями перед АТ «Сенс Банк» за Кредитним договором1 станом на 28.07.2025 року складає 242745,99 (двісті сорок двi тисячі сімсот сорок п`ять) доларів США 99 центiв, а саме: - заборгованість за кредитом - 112499,96 (сто дванадцять тисяч чотириста дев`яносто дев`ять) доларів США 96 центiв; - заборгованість по відсотках - 130246,03 (сто тридцять тисяч двісті сорок шість) доларів США 03 цента.
Згідно розрахунку, заборгованість за Кредитним договором2 станом на 28.07.2025 року складає 185745,62 (сто вісімдесят п`ять тисяч сімсот сорок п`ять) доларів США 62 цента, а саме: - заборгованість за кредитом - 91111,37 (дев`яносто одна тисяча сто одинадцять) доларів США 37 центiв; - заборгованість по відсотках - 94634,25 (дев`яносто чотири тисячі шістсот тридцять чотири) долара США 25 центiв.
У зв`язку з цим, позивач, як кредитор/іпотекодержатель, звертається до суду з позовом про звернення стягнення на іпотечне майно, що після смерті ОСОБА_1 перейшло у власність Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород Дністровського району, Одеської області, в рахунок погашення заборгованості за Кредитними договорами, оскільки вважає, що відповідна заборгованість підлягає погашенню особами, до яких перейшли права та обов`язки позичальника у зв`язку з набуттям прав на відумерлу спадщину, в межах вартості майна визнаного відумерлою спадщиною.
У відзиві на позов відповідач зазначає, що доводи позивача не відповідають фактичним обставинам справи та вимогам чинного законодавства з огляду на наступне.
По-перше, станом на момент подання позову право власності Кароліно-Бугазької сільської ради на спірну земельну ділянку не оформлено та не зареєстровано в установленому законом порядку. На теперішній час власником земельної ділянки продовжує значитися ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . При цьому Кароліно-Бугазька сільська рада взагалі не фігурує у жодному з вказаних державних реєстрів як власник, набувач, спадкоємець або інший титульний володілець спірної земельної ділянки. Окремо відповідач зазначає, що відповідно до відомостей Державного реєстру іпотек, отриманих за зазначеними параметрами запиту, інформація щодо зареєстрованих іпотек відсутня, що додатково підтверджує відсутність у Кароліно-Бугазької сільської ради статусу іпотекодавця. Таким чином, на думку відповідача, територіальна громада в особі Кароліно-Бугазької сільської ради фактично не набула права власності на спірне нерухоме майно, а відтак не може вважатися особою, до якої перейшли права та обов`язки іпотекодавця у розумінні ст. 23 Закону України «Про іпотеку» та ст. 1277 Цивільного кодексу України.
За наведених обставин, як зауважує відповідач, Кароліно-Бугазька сільська рада фактично не могла та не набула правового статусу власника спірної земельної ділянки, не стала набувачем майна та не приймала відумерлу спадщину у спосіб, передбачений чинним законодавством, оскільки відсутній завершальний та обов`язковий елемент такого переходу - державна реєстрація права власності. В зв`язку з цим Кароліно-Бугазька сільська рада не набула статусу іпотекодавця, оскільки відповідно до ст. 23 Закону України «Про іпотеку» та усталеної судової практики, права та обов`язки іпотекодавця виникають виключно з моменту набуття та державної реєстрації права власності на предмет іпотеки, чого у даному випадку не відбулося. Відтак Кароліно-Бугазька сільська рада не може відповідати за зобов`язаннями спадкодавця в межах вартості майна, право власності на яке їй фактично та юридично не перейшло. 
Відповідач стверджує, що Кароліно-Бугазька сільська рада не є належним відповідачем у даній справі, оскільки: не набула права власності на спірну земельну ділянку; не прийняла відумерлу спадщину у порядку та спосіб, визначені законом; не набула статусу іпотекодавця; не може нести відповідальність за зобов`язаннями спадкодавця в межах майна, право власності на яке до неї не перейшло.
За таких умов, як зазначає відповідач, розгляд справи по суті є неможливим, а позовна заява підлягає залишенню без розгляду, оскільки заявлена до неналежного відповідача та ґрунтується на припущеннях, що не підтверджені належними і допустимими доказами. 
У відповіді на відзив позивач посилається на пріоритет ст. 23 Закону «Про іпотеку» над даними Реєстру (Позиція ВП ВС від 03.12.2025) та зазначає, що Велика Палата Верховного Суду у справі № 902/388/18 (пункти 10.13 – 10.15 Постанови) чітко класифікувала вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки як actio in rem (позов до речі). Позивач звертає увагу, що Верховний Суд надав наступне визначення: «У судовій практиці сформувався такий підхід, за якого вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки розглядаються як actio in rem (позов до речі) на противагу actio in personam (позов до особи)... Речові позови йдуть слідом за річчю і заявляються до того, хто на даний момент володіє цією річчю». Суд конкретизував, що обтяження іпотекою є нерозривним саме з предметом обтяження, а не з особою іпотекодавця. Застосування цієї позиції до даної справи означає наступне: 1. Особа нинішнього власника (Кароліно-Бугазька сільська рада) не має значення для чинності іпотеки. 2. Відсутність безпосередніх договірних відносин між Банком та Радою не є перешкодою для звернення стягнення. 3. Належним відповідачем за таким позовом є виключно особа, яка володіє «обтяженою річчю» (в силу закону про відумерлу спадщину), незалежно від факту реєстрації права власності. Таким чином, посилання Відповідача на відсутність реєстрації та відсутність договірних відносин не спростовують права Позивача на задоволення вимог за рахунок предмета іпотеки.
Позивач стверджує, що відповідач ігнорує імперативні норми ст. 1277 ЦК України, які роблять прийняття відумерлої спадщини обов`язком, а не правом громади. Наголошення на відсутність реєстрації в реєстрі є формою ухилення від виконання закону. Також, на думку позивача, відповідач не враховує висновки Великої Палати Верховного Суду (справа № 902/388/18), які прямо вказують, що іпотека зберігає чинність незалежно від відомостей у Реєстрі, а позов про стягнення має речовий характер (actio in rem).
В заяві про застосування строків позовної давності /вх.№5746/26 від 17.02.2026/ відповідач зауважує, що відповідно до умов вказаних кредитних договорів, строк здійснення останнього платежу визначено листопадом 2017 року. Саме з цієї дати кредитор набув право вимоги у повному обсязі, оскільки зобов`язання вважається таким, строк виконання якого настав остаточно. Отже, перебіг строку позовної давності у даних правовідносинах повинен обчислюватися саме з моменту настання строку останнього платежу за кредитними договорами, тобто з листопада 2017 року, а не з будь-яких пізніших дій чи звернень позивача до третіх осіб чи установ. 
Окремо відповідач звертає увагу суду на очевидну бездіяльність позивача, яка свідчить про недобросовісне здійснення ним своїх процесуальних прав та спрямована на штучне обходження строків позовної давності. Так, боржник помер ще у 2016 році, строк виконання кредитного зобов`язання настав у 2017 році, тобто саме з цього моменту у кредитора виникло право на звернення до суду за захистом свого порушеного права. Проте позивач протягом тривалого часу не вчиняв жодних активних дій щодо захисту свого права, не звертався до суду та не ініціював жодних процедур, пов`язаних із встановленням кола спадкоємців чи визнанням спадщини відумерлою. Лише у 2021 році, тобто через кілька років після настання строку виконання зобов`язання, позивач звернувся до нотаріальної контори та отримав відповідь 13.09.2021 року. З цього моменту позивачу достеменно стало відомо про відсутність спадкоємців боржника, а отже - про всі обставини, які, на його думку, перешкоджали зверненню до суду раніше. Незважаючи на це, кредитор не здійснив негайного звернення до суду та не вжив розумних і своєчасних заходів для захисту свого права, а звернувся із заявою про визнання іпотечного майна відумерлою спадщиною лише у вересні 2023 року, тобто ще через два роки після отримання офіційної інформації від нотаріуса. Така поведінка свідчить не про об`єктивні перешкоди у реалізації права на судовий захист, а про свідоме зволікання з боку позивача та спробу фактично змінити початок перебігу строку позовної давності шляхом пізнішого звернення до нотаріальних органів та суду. Фактично позивач штучно створює видимість нових юридичних обставин з метою уникнення наслідків спливу строку позовної давності, що суперечить принципам добросовісності, розумності та справедливості судового процесу. Враховуючи наведене, тривала бездіяльність позивача, відсутність об`єктивних причин для такого зволікання, а також значний проміжок часу між моментом виникнення права вимоги та фактичним зверненням до суду свідчать про зловживання процесуальними правами та є самостійною підставою для застосування наслідків спливу строку позовної давності. На думку відповідача, суд повинен оцінити таку поведінку як недобросовісну та таку, що не може користуватися судовим захистом, оскільки право на звернення до суду не є безмежним у часі та підлягає реалізації у межах строків, встановлених законом.
В заяві про заперечення щодо застосування строків позовної давності /вх.№6434/26 від 23.02.2026/ позивач посилається на неправильне визначення відповідачем моменту початку перебігу позовної давності. Категорично помилковими вважає позивач твердження відповідача про те, що перебіг позовної давності для звернення до сільської ради розпочався ще у листопаді 2017 року та нібито сплив у 2020 році, оскільки приписи статті 261 Цивільного кодексу України чітко пов`язують початок перебігу строку з днем, коли особа не тільки довідалася про порушення свого права, а й довідалася про особу, яка це право порушила (належного відповідача). До моменту набрання законної сили рішенням суду від 20 червня 2025 року у справі № 495/10893/23, об`єкт іпотеки не належав територіальній громаді, а перебував у правовому вакуумі відумерлої спадщини без визначеного власника. Банк не мав жодної процесуальної чи матеріальної можливості пред`явити позовні вимоги до Кароліно-Бугазької сільської ради раніше, ніж вона набула статусу власника цього майна на підставі вказаного судового рішення. Саме з червня 2025 року у позивача виникло право на позов (actio nata) безпосередньо до територіальної громади як до нового іпотекодавця, що визначений законом як відповідальна особа. Суворе дотримання правових висновків у справі № 240/14153/24 підтверджує, що строк захисту права не може вважатися пропущеним, якщо позивач об`єктивно був позбавлений можливості встановити особу порушника чи належного суб`єкта відповідальності. Враховуючи речовий характер іпотеки (actio in rem), обтяження нерухомості залишалося чинним протягом усього періоду очікування визнання спадщини відумерлою, а права кредитора не могли бути реалізовані через відсутність суб`єкта на боці власника. Перехід права власності до громади став тією юридичною подією, що активувала право кредитора на примусове стягнення, а отже, саме з цього моменту розпочався відлік нового строку щодо нового власника. Таким чином, на момент звернення АТ «Сенс Банк» до господарського суду у 2025 році, встановлений законом трирічний строк позовної давності щодо Кароліно Бугазької сільської ради є таким, що не тільки не сплив, а й перебуває на початковій стадії.
В додаткових поясненнях у справі /вх.№10353/26 від 25.03.2026/ відповідач зазначає, що перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в цілому обчислюється з дня настання строку виконання основного зобов`язання, тобто строку виконання зобов`язання в повному обсязі (кінцевий строк) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Водночас, відповідно до статті 3 Закону "Про іпотеку" у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Умовами пункту 4.1 договору іпотеки від 2007 року визначено, що іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобов`язання за цим договором або будь-якого зобов`язання, що забезпечено іпотекою за цим договором. Отже, реалізувавши право, визначене частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України, Банк також змінив початок перебігу позовної давності щодо вимог по забезпечувальному зобов`язанню, адже право кредитора на звернення стягнення на предмет іпотеки починає свій перебіг, зокрема, з часу прострочення боржником зобов`язання за кредитним договором та реалізацією кредитором права на дострокове повернення кредиту. Таким моментом є 10 лютого 2009 року - дата останньої зафіксованої фінансової операції за кредитним договором № 674-ф03.9/77. Після цієї дати жодних платежів, часткових погашень чи інших дій, що свідчили б про визнання боргу або переривання перебігу позовної давності, матеріали справи не містять. Незважаючи на очевидне прострочення, починаючи з лютого 2009 року Банк самовільно ігнорував наявне порушення, хоча весь цей час беззаперечно мав право вимоги - як мінімум до кінцевої дати погашення кредиту (листопад 2017 року) і ще три роки після неї, тобто до листопада 2020 року. Відповідач звертає увагу на те, що протягом щонайменше 11 років кредитор не вчинив жодної активної дії щодо захисту свого права: не звертався до суду, не ініціював звернення стягнення на предмет іпотеки, не встановлював долю позичальника. Отже, навіть за найсприятливішим для позивача обрахунком - з моменту настання кінцевого строку за кредитним договором у листопаді 2017 року — трирічний строк позовної давності (ст. 257 ЦК України) сплив у листопаді 2020 року. Звернення до суду у 2025 році відбулося з пропуском строку щонайменше на 5 років, без будь-яких поважних причин такого пропуску.
В додаткових поясненнях /вх.№10875/26 від 30.03.2026/ позивач вказує, що додаткові пояснення відповідача не містять жодних нових фактичних даних або правових аргументів, які б могли спростувати послідовну та доведену позицію Банку. Відповідач продовжує наполягати на штучно створених формальних перешкодах, намагаючись перекласти відповідальність за власну свідому бездіяльність щодо реєстрації майна на позивача. Слід особливо наголосити на тому фактові, що саме АТ «Сенс Банк», діючи як добросовісний кредитор, виступив ініціатором судового процесу про визнання спадщини відумерлою у справі № 495/10893/23. Протягом багатьох років Кароліно-Бугазька сільська рада не виявляла жодного інтересу до оформлення цієї земельної ділянки, і лише активна процесуальна позиція Банку дозволила встановити належного суб`єкта відповідальності. Територіальна громада, набувши статус власника цінного активу внаслідок зусиль Банку, тепер вдається до недобросовісних спроб відокремити право власності від іпотечного обтяження. Така позиція відповідача суперечить засадам справедливості, оскільки неможливо приймати лише вигоди від спадщини (землю), відмовляючись при цьому від виконання законних зобов`язань перед іпотекодержателем. Принцип правової визначеності вимагає, щоб майно, яке переходить у власність громади як відумерла спадщина, переходило разом із усіма обтяженнями, що існують на момент такого переходу. Позивач вважає, що надані ним детальні пояснення та неспростовні докази в їх сукупності повністю підтверджують право Банку на задоволення позову шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах. Справедливе вирішення цієї справи полягає у забезпеченні пріоритету законних прав кредитора, чиї майнові інтереси залишаються незахищеними вже протягом багатьох років через смерть позичальника.
Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, вислухавши представників учасників справи, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог, виходячи з наступного.
Як встановлено у судовому засіданні при безпосередньому дослідженні доказів, 19.10.2007 Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» /Кредитор/ і фізична особа ОСОБА_1 /Позичальник/ уклали Договір кредиту № 674-ф03.9/77, на умовах якого позичальнику надано у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 125000,00 доларів США зі сплатою 13,5 процентів річних, які останній зобов`язався повернути і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором. 
В якості забезпечення позичальником виконання своїх зобов`язань за Кредитним договором первісний кредитор уклав 19.10.2007 з Позичальником Іпотечний договір, предметом якого є нерухоме майно, а саме: земельна ділянка площею 0.1572 га, в тому числі 0,1572 га, у тому числі 0,1572 га – рілля, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 
14.12.2007 Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» і фізична особа ОСОБА_1 уклали Договір кредиту № 674-ф03.3/84, відповідно до умов якого у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 95000,00 доларів США зі сплатою 13,5 процентів річних, які останній зобов`язався повернути і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором. 
В якості забезпечення позичальником виконання своїх зобов`язань за Кредитним договором первісний кредитор уклав 14.12.2007 з Позичальником Іпотечний договір, предметом якого є нерухоме майно, а саме: земельна ділянка площею 0.1572 га, в тому числі 0,1572 га, у тому числі 0,1572 га – рілля, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 
АТ «Укрсоцбанк» реорганізовано шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк», якому в подальшому, 12.08.2022 позачерговими загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк», змінено найменування на Акціонерне товариство «Сенс Банк». 
ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_1 помер, після його смерті відкрилась спадщина на майно, що залишилось після смерті останнього, у тому числі на предмет іпотеки. 
З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 27.09.2023 суб`єктом обтяження є ОСОБА_1 .
У копії спадкової справи за № 349/2021 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 гр. ОСОБА_1 міститься заява-претензія з вимогами до спадкоємців ОСОБА_1 , у відповідь на яку зазначено, що спадкоємці померлого з заявами до нотаріальної контори не зверталися.
Рішенням Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області від 20.06.2025 у справі № 495/10893/23 заяву Акціонерного товариства «Сенс Банк», заінтересована особа: Кароліно Бугазька територіальна громада про визнання спадщини відумерлою задоволено, а саме ухвалено визнати спадкове майно, а саме земельну ділянку площею 0,1572 га, у тому числі 0,1572 га – рілля, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , відумерлою спадщиною та передати її у комунальну власність Кароліно-Бугазької сільської територіальної громади в особі Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород – Дністровського району, Одеської області.
Вказане рішення суду в апеляційному порядку не оскаржувалось та є чинним на теперішній час.
Судом встановлено, що предметом позову у даній справі є звернення стягнення на спадкове майно, а саме: 
- земельну ділянку площею 0,1572 га, в тому числі 0,1572 га - рілля, що знаходиться за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Кароліно-Бугаз, вул. Новоселів, 18, що передані у власність Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району, Одеської області (код ЄДРПОУ: 04527307, адреса: с. Кароліно-Бугаз, вулиця Приморська, 1)
як відумерлу спадщину; 
на користь Акціонерного товариства “Сенс Банк”, ЄДРПОУ – 23494714, п/р – НОМЕР_1 в АТ “Сенс Банк”, МФО 300346, місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, будинок 100 
в рахунок погашення заборгованості за: 
- Договором кредиту № 674-ф03.9/77 від 19.10.2007 р., що станом на 28.07.2025 року складає 242745,99 (Двісті сорок двi тисячі сімсот сорок п`ять) доларів США 99 центiв, а саме: - заборгованість за кредитом - 112499,96 дол. США; - заборгованість по відсотках - 130246,03 дол. США;
- Договором кредиту № 674-ф03.9/84 від 14.12.2007 р., що станом на 28.07.2025 року складає 185745,62 (Сто вісімдесят п`ять тисяч сімсот сорок п`ять) доларів США 62 цента, а саме: - заборгованість за кредитом - 91111,37 дол. США; - заборгованість по відсотках - 94634,25 дол. США, 
шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України “Про виконавче провадження”, за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності / незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
В ході судового розгляду справи встановлено, що умови Кредитних договорів в повному обсязі до теперішнього часу не виконані, заборгованість за зобов`язаннями перед АТ «Сенс Банк» за Кредитним договором1 станом на 28.07.2025 року складає 242745,99 (Двісті сорок двi тисячі сімсот сорок п`ять) доларів США 99 центiв, а саме:
- заборгованість за кредитом - 112499,96 (Сто дванадцять тисяч чотириста дев`яносто дев`ять) доларів США 96 центiв;-
заборгованість по відсотках - 130246,03 (Сто тридцять тисяч двісті сорок шість) доларів США 03 цента. 
Згідно розрахунку, заборгованість за Кредитним договором2 станом на 28.07.2025 року складає 185745,62 (Сто вісімдесят п`ять тисяч сімсот сорок п`ять) доларів США 62 цента, а саме:
- заборгованість за кредитом - 91111,37 (Дев`яносто одна тисяча сто одинадцять) доларів США 37 центiв;
- заборгованість по відсотках - 94634,25 (Дев`яносто чотири тисячі шістсот тридцять чотири) долара США 25 центiв.
Судом встановлено, що наведені розрахунки відповідають дійсності та підтверджені наявними в матеріалах справи (в паперовій та в електронній формі) доказами.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
Статтями 546, 575 ЦК України визначено, що застава, порука, гарантія, неустойка, притримання, завдаток є видами забезпечення виконання зобов`язання. Іпотека є окремим видом застави. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. 
Відповідно до ч. 1 ст. 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. 
Згідно зі статтями 1218, 1219 ЦК України зобов`язання боржника за кредитним договором не є такими, що нерозривно пов`язано з його особою, оскільки до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. 
Відповідно до ст. 1283 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки від Іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус Іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. 
Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. 
Згідно з ч. 1 ст. 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено за рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження». У разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій (ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку»).
При ухваленні рішення по суті спору суд приймає до уваги постанову Великої Палати Верховного Суду у справі №902/388/18 від 03.12.2025, в якій Верховний Суд стосовно звернення стягнення на предмет іпотеки як actio in rem вказав наступне (п.п.10.11-10.15).
« 10.11. Закон України «Про іпотеку» визначає, що іпотекою є вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном (неподільним об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості), що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами такого боржника у порядку, встановленому цим Законом.
10.12. Відповідно до частин першої, другої статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання, спеціального майнового права) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у випадку, якщо до відома набувача не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.
Особа, до якої перейшло право власності (право господарського відання, спеціальне майнове право) на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права та несе всі його обов`язки за іпотечним договором в обсязі та на умовах, що існували до набуття такою особою права власності на предмет іпотеки.
Отже, в разі вибуття заставного майна з власності іпотекодавця, законодавством установлено механізм захисту прав іпотекодержателя шляхом перенесення всіх прав та обов`язків іпотекодавця на особу, до якої перейшло право власності.
Наведений висновок сформульований у постанові Верховного Суду України від 03.02.2016 у справі № 6-2026цс16 і закріплений у низці постанов Верховного Суду.
10.13. У судовій практиці сформувався такий підхід, за якого вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки розглядаються як actio(позов до речі) на противагу actio(позов до особи). За цим підходом мають розмежовуватися вимоги про стягнення боргу за основним зобов`язанням (actio in personam) та вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки (actio in rem) [див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду (далі - КЦС ВС) КЦС ВС від 18.08.2021 № 201/15310/16].
10.14. Попри те, що у практиці судів України господарський спір - це завжди спір між суб`єктами права, тобто відсутня концепція позову «до речі» (actio у деяких правових системах загального права, які допускають, щоб річ, наприклад морське судно, була буквально відповідачем), все ж зазначений вище підхід підкреслює, що actioin в українській судовій практиці як речовий позов пред`являється саме до будь-якої особи, яка порушує речове право особи. Речові позови йдуть слідом за річчю і заявляються до того, хто на даний момент володіє цією річчю, при цьому, звичайно, рішення суду за наслідками вирішення речового позову має значення res лише для сторін цього спору.
10.15. З урахуванням наведеного Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав відступати від висновку Верховного Суду України щодо застосування статті 23 Закону України «Про іпотеку», викладеного у пункті 10.12 цієї постанови, та вважає, що положення зазначеної норми у контексті наведеного дає підстави для висновку, що обтяження іпотекою хоч і має на меті забезпечити виконання боржником основного зобов`язання, наприклад повернення кредитних коштів, однак є нерозривним саме з предметом обтяження, а не з особою іпотекодавця».
Таким чином, на підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки безпосередньо пов`язані саме з земельною ділянку площею 0,1572 га, в тому числі 0,1572 га - рілля, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , щодо якої в Державному реєстрі наявна інформація про власника – ОСОБА_1 .
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 1277 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) право власності на спадщину, що визнана відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а на нерухоме майно - за його місцезнаходженням. 
Пунктом 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно. 
Згідно зі ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 
Суд відхиляє доводи сторони відповідача, що Кароліно-Бугазька сільська рада не є належним відповідачем у даній справі, оскільки не набула права власності на спірну земельну ділянку, не прийняла відумерлу спадщину та не набула статусу іпотекодавця, оскільки державна реєстрація права не є підставою виникнення права власності, а є лише офіційним засвідченням уже набутого права. При цьому суд приймає доводи сторони позивача щодо того, що рішенням суду земельна ділянка офіційно визнана відумерлою спадщиною, що призвело до автоматичного переходу права власності на неї до територіальної громади в особі сільської ради.
При цьому до моменту набрання законної сили рішенням суду від 20 червня 2025 року у справі № 495/10893/23, об`єкт іпотеки не належав територіальній громаді та не мав іншого дієздатного власника, оскільки ОСОБА_1 помер. Оскільки процесуальної чи матеріальної можливості пред`явити позовні вимоги до Кароліно-Бугазької сільської ради раніше, ніж вона набула статусу власника цього майна на підставі вказаного судового рішення, Банк не мав, суд відхиляє доводи відповідача щодо пропущення Банком строків позовної давності, в зв`язку з чим заява відповідача про застосування строків позовної давності задоволенню не підлягає.
Згідно з ст. 73, 76 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи, а вірогідні докази - це ті, які на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Матеріали справи не містять доказів, які були б відхилені судом.
За правилами ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з ч. 1 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. 
Частиною 1 ст. 14 ГПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. ч. 2, 3, 4 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
При цьому доказами, згідно з частиною першою статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема письмовими, речовими та електронними доказами, відповідно до частини другої наведеної норми. Докази, які надаються учасниками справи до суду, мають відповідати встановленим критеріям належності, допустимості, достовірності та достатності, що визначені статтями 76 - 79 ГПК України.
Враховуючи принципи змагальності сторін та диспозитивності господарського судочинства суд не збирає докази за власною ініціативою та ухвалює рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів.
За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, так як обґрунтовані та доведені. 
Доводи сторони відповідача не знайшли підтвердження в ході судового розгляду справи та в повному обсязі спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Судом встановлено, що позивач при пред`явленні позову сплатив судовий збір у розмірі 11 443,66 грн, що вбачається із меморіального ордеру № 851465 від 23.10.2025.
Таким чином, враховуючи висновок суду про задоволення позовних вимог у повному обсязі, судовий збір у розмірі 11 443,66 грн підлягає стягненню з відповідача.
Керуючись ст. ст. 4, 5, 74-75, 129, 237-241 Господарського процесуального кодексу України, суд
ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Акціонерного товариства “Сенс Банк” до Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород Дністровського району Одеської області про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити в повному обсязі.
2. Звернути стягнення на спадкове майно, а саме:
- земельну ділянку площею 0,1572 га, в тому числі 0,1572 га - рілля, що знаходиться за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с.Кароліно-Бугаз, вул.Новоселів, 18, що передана у власніть Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району, Одеської області (код ЄДРПОУ: 04527307, адреса: с. Кароліно-Бугаз, вулиця Приморська, 1) як відумерла спадщина; на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк», ЄДРПОУ – 23494714, п/р НОМЕР_1 в АТ «Сенс Банк», МФО 300346, місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, будинок 100 в рахунок погашення заборгованості за: 
Договором кредиту № 674-ф03.9/77 від 19.10.2007 р., що станом на 28.07.2025 року складає 242745,99 (Двісті сорок двi тисячі сімсот сорок п`ять) доларів США 99 центiв, а саме:
- заборгованість за кредитом - 112499,96 дол.США;
- заборгованість по відсотках - 130246,03 дол.США. 
та за Договором кредиту № 674-ф03.9/84 від 14.12.2007 р., що станом на 28.07.2025 року складає 185745,62 (Сто вісімдесят п`ять тисяч сімсот сорок п`ять) доларів США 62 цента, а саме: - заборгованість за кредитом - 91111,37 дол.США;- заборгованість по відсотках - 94634,25 дол.США. 
шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності / незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
3. Стягнути з Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород Дністровського району Одеської області /ЄДРПОУ 04527307, адреса – 67844, Одеська обл., Білгород-Дністровський район, с. Кароліно-Бугаз, вул. Приморська, буд. 1/ на користь Акціонерного товариства “Сенс Банк” /ЄДРПОУ 23494714, адреса – 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 100/ судовий збір у сумі 11 443,60 грн /одинадцять тисяч чотириста сорок три гривні 60 копійок/. 

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Повне судове рішення складено 18 травня 2026 р.

Суддя Н.Д. Петренко