Справа № 159/8095/25 	Головуючий у 1 інстанції: Чалий А. В. 	
Провадження № 22-ц/802/760/26  	  Доповідач: Здрилюк  О. І.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2026 року        місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Здрилюк О. І.,
суддів - Бовчалюк З. А., Карпук А. К.,
секретар судового засідання Русинчук М. М.,
з участю представника позивача Чих О. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ковельської міської ради Ковельського району Волинської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 , поданою від його імені представником ОСОБА_2 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 02 квітня 2026 року,
В С Т А Н О В И В :
10 листопада 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, який обґрунтовано тим, що він є сином ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Після смерті батька відкрилася спадщина у тому числі на належну йому земельну ділянку площею 0,05 га на АДРЕСА_1 , яка до нього належала бабусі ОСОБА_4 (матері батька) на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ЯИ № 069627. На даний час наявний лише архівний державний акт на цю земельну ділянку.
Батько прийняв спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_4 , але не оформив своїх спадкових прав, земельну ділянку не зареєстрував.
Після смерті батька він прийняв спадщину на все спадкове майно, інших спадкоємців немає, що підтверджується матеріалами нотаріальної спадкової справи.
Він успадкував 79/100 часток житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що на АДРЕСА_1 , про що видано відповідне свідоцтво про право на спадщину за законом, які належали ОСОБА_4 та який знаходиться за цією ж адресою, що й земельна ділянка.
На момент оформлення спадкових прав він не знав, що земельна ділянка під будинком також була приватизована.
У зв`язку з неможливістю оформлення своїх спадкових прав в нотаріальному порядку через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на земельну ділянку, просив визнати за ним, ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на земельну ділянку площею 0,05 га, кадастровий номер 0710400000:08:015:0027 цільове призначення – для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , згідно державного акта на право приватної власності на землю серії ЯИ № 069627, виданого 25.12.2009 Ковельською міською радою.
Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 02 квітня 2026 року в позові відмовлено.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 від імені позивача ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове – про задоволення позову.
Відзив від відповідача на апеляційну скаргу не надходив.
У судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримала із наведених у ній підстав і просить її задовольнити.
Будучи належним чином повідомлені про день та годину розгляду справи, інші учасники справи у судове засідання не з`явилися і їх неявка відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін з таких підстав.
Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку із перебуванням будинку у спільній частковій власності ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , позивачем неправильно визначено коло відповідачів у справі. Ковельська міська рада не є належним відповідачем в цій справі, що є самостійною підставою для відмови в позові.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 на праві власності належала земельна ділянка, площею 0,0500 га, цільове призначення – для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЙ № 089627 від 25.12.2009, кадастровий номер земельної ділянки: 0710400000:08:015:0027, а також житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .
Право власності ОСОБА_4 на цілий житловий будинок (після прийняття спадщини за законом на 1/2 будинку після смерті її чоловіка ОСОБА_6 – свідоцтво про право на спадщину за законом від 05.10.1994, р. № 3-1849) підтверджується дублікатом свідоцтва про право власності від 05.10.1994, р. № 3-1852).
Житловий будинок та господарські будівлі ОСОБА_4 заповіла своїм дочкам ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в рівних частинах, що підтверджується заповітом №3-1854 від 05.10.1994, наявним в матеріалах спадкової справи № 45/2022 до майна померлого ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Однак, у подальшому ОСОБА_4 за договором дарування (р. № 14 від 12.06.2008) відчужила 21/100 частки житлового будинку на користь дочки ОСОБА_8 і таке право власності було зареєстроване за набувачем 26.06.2008.
Відповідно до відповіді № 2545083 від 01.04.2026, 21/100 житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 715 від 16.07.2020.
ОСОБА_1 є власником частини (79/100) житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 (свідоцтво про право на спадщину за законом №5411 від 28.11.2023; витяг з Державного реєстру речових прав №355958771 від 27.11.2023). Власником став, подавши до нотаріуса заяву № 63 від 19.05.2022 у порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , який прийняв спадщину після смерті дружини (матері позивача) ОСОБА_7 , яка у свою чергу прийняла спадщину після смерті своєї матері (баби позивача) ОСОБА_4 .. Разом із тим ні ОСОБА_3 , ні ОСОБА_7 своїх спадкових прав не оформляли, а прийняли спадщину шляхом спільного проживання зі спадкодавцями.
Повідомленням № 401/02-14 від 21.04.2025 та постановою № 445/02-14 від 08.12.2025 приватного нотаріуса Ковельського нотаріального округу Волинської області Лінецькому М. Ж. було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірну земельну ділянку, у зв`язку з відсутністю даних про реєстрацію земельної ділянки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та його складових і з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на таке майно.
В матеріалах спадкової справи міститься відповідь ГУ Держгеокадастру у Волинській області № 29-3-0.32-4202/2-25 від 20.10.2025, наданої на запит нотаріуса, до якої приєднано належним чином засвідчену копію державного акта на земельну ділянку серії ЯИ № 06962, виданого ОСОБА_4 (кадастровий номер 0710400000:08:015:0027).
Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Ст. 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Ч. 2 ст. 1223 ЦК України визначено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
У ч. 1 ст. 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Ст. 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог (п. п. 2, 4 ч. 3 ст. 175 ЦПК України).
Відповідно до ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.
Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, порушила, не визнала чи оспорила його суб`єктивні права, свободи чи інтереси.
Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).
Ст. 50 ЦПК України визначено, що позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно. Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; 2) права і обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права і обов`язки.
Згідно ч. 1-2 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
Пред`явлення позову до неналежного відповідача (або непред`явлення позову до належного відповідача (співвідповідача)) не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. Вказане може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог по суті заявлених вимог.
Зазначене відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц.
За ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Позивач, звертаючись до суду із цим позовом, не надав доказів того, що земельна ділянка, про право власності у порядку спадкування на яку він заявив, площею 0,05 га, розташована виключно під 79/100 будинку, власником якого він наразі є. У справі не надано ні технічної документації на спірну земельну ділянку, ні заявлено клопотання про забезпечення доказів для виготовлення такої технічної документації.
Судом першої інстанції було правильно наголошено на істотній обставині, яка не була повідомлена позивачем у позовній заяві, однак впливає на правильність вирішення справи по суті. Так, з наданих позивачем та витребуваних судом матеріалів (у тому числі спадкової справи) суд першої інстанції встановив, що позивач є власником 79/100 частки будинку, по АДРЕСА_1 , і вважає себе спадкоємцем за законом після смерті його батька, який, як вважає позивач, прийняв від свої дружини ОСОБА_7 , а та – від своєї матері ОСОБА_4 і що такий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,05 га з кадастровим номером 0710400000:08:015:0027, державний акт на яку було видано ОСОБА_4 у 2009 році.
Одночасно із цим, позивач, стверджуючи про володіння ним частини будинку, не надав суду інформації про те, що така частина будинку є виділена в натурі і розташовується виключно на земельній ділянці кадастровий номер 0710400000:08:015:0027, як і не надав доказів того, що право власності на таку земельну ділянку була оформлене ОСОБА_4 у 2009 році на вже виділені в натурі 79/100 частини будинку.
Твердження про те, що суд самостійно не дослідив кадастрову карту і не встановив, що межа земельних ділянок ОСОБА_4 та ОСОБА_8 (чи ОСОБА_5 ) проходить по межі поділу будинку на 79/100 та 21/100 відповідно – відхиляються апеляційним судом, оскільки суд не володіє спеціальними знаннями для встановлення чи підтвердження конфігурації земельних ділянок, а за умови відсутності належних, допустимих, достовірних письмових доказів (державні акти, технічні документації тощо), позбавлений правової можливості встановити обставину, про яку стверджує позивач.
Погодження ОСОБА_8 однієї із меж спірної ділянки не несе в собі інформації, яка підтверджує чи спростовує факт розміщення виключно 79/100 частин будинку позивача на спірній земельній ділянці, а 21/100 частини – на іншій (суміжній) земельній ділянці.
Здійснюючи 01.04.2026 витяг інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, суд у порядку, встановленому ч. ч. 5, 7 ст. 87 ЦПК України перевірив актуальність інформації, зазначеної у витягу від 27.11.2023 (а. с. 12), а також встановив повну інформацію про часткове володіння житлового будинку на час розгляду справи і до ухвалення судом рішення.
Твердження позивача про те, що його не було ознайомлено із таким витягом, не узгоджується з доводами, викладеними в апеляційній скарзі про те, що йому відомо про володіння іншою особою – ОСОБА_5 21/100 будинку, що свідчить також про неповноту викладених позивачем обставин у позовній заяві. Крім того, колегія суддів зауважує, що ознайомлення позивача із зазначеним витягом і змістом мотивувальної частині рішення суду після одержання такого рішення не позбавляло позивача та його представника надати суду нові належні докази на підтвердження чи спростування обставин, з якими позивач не погоджується. Однак, ні в апеляційній скарзі, ні після відкриття апеляційного провадження позивач та його представник не подали клопотань про приєднання до матеріалів справи нових доказів для дослідження їх судом апеляційної інстанції, про витребування чи забезпечення доказів (технічної документації, даних ДЗК щодо конфігурації земельної ділянки кадастровий номер 0710400000:08:015:0027 тощо).
Ураховуючи наведене, висновок суду про розташування житлового будинку, що перебуває у спільній частковій власності ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , на спірній земельній ділянці кадастровий номер 0710400000:08:015:0027 уцілому хоч і є передчасним, оскільки матеріали справи не містять доказів, які прямо свідчать про розташування будинку на земельній ділянці кадастровий номер 0710400000:08:015:0027, однак за відсутності доказів про протилежне (розташування окремих часток будинку на різних земельних ділянках, у тому числі виключно 79/100 на земельній ділянці кадастровий номер 0710400000:08:015:0027), пред`явлення позову про визнання права власності на спадкове майно (земельну ділянку кадастровий номер 0710400000:08:015:0027) до територіальної громади в особі Ковельської міської ради є передчасним, бо позивачем не доведено розташування виключно його 79/100 частки будинку на земельній ділянці кадастровий номер 0710400000:08:015:0027. А тому рішення, яке може бути ухвалене в цій справі, матиме наслідком вплив на права та обов`язки осіб, які, доки не буде встановлено протилежне, є власниками чи спадкоємцями власників іншої 21/100 частини будинку, яка у 2008 році була набута ОСОБА_8 у дар від ОСОБА_9 ..
Відмова в позові з підстав, наведених у рішенні суду першої інстанції, не є перешкодою для повторного звернення позивача із таким позовом до належного відповідача, або повторного звернення до суду із аналогічним позовом у разі надання ним доказів розташування виключно його 79/100 частки будинку на земельній ділянці кадастровий номер 0710400000:08:015:0027.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно із вимогами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з правильним застосуванням норм матеріального права та з урахуванням обставин, які підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, висновки суду відповідають встановленими ним обставинам справи.
За таких обставин, апеляційну скаргу позивача необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , подану від його імені представником ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 02 квітня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий – суддя 

Судді