справа № 952/119/26 
провадження № 1-кп/952/61/26

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

22.06.2026 Зачепилівський районний суд Харківської області у складі: 
головуючого судді - ОСОБА_1 , 
за участю секретаря судового засідання – ОСОБА_2 ,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора – ОСОБА_3 ,
обвинуваченого – ОСОБА_4 ,
потерпілої – ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-ще Зачепилівка Харківської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 12025221090000735 від 20.07.2025 за обвинуваченням: 

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтава, українця, громадянина України, освіта неповна вища, працюючого майстром будівельних та монтажних робіт ТОВ «ГУД ВІН ХХІ», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, - 

в скоєнні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, -

УСТАНОВИВ:

19.07.2025 приблизно о 17:40 год. ОСОБА_4 , маючи посвідчення водія відповідної категорії «В», керував технічно справним автомобілем «Toyota Corola», д.р.н. НОМЕР_1 , який належить йому відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, рухався по автодорозі М-29 «Харків-Берестин-Дніпро» зі сторони м. Дніпро зі швидкістю приблизно 90 км/год. у напрямку м. Берестин. Разом з ним в якості пасажира перебувала його мати – ОСОБА_5 , яка керуванню автомобілем не заважала.
Рухаючись по автодорозі М-29 «Харків-Берестин-Дніпро», за географічними координатами 49,06416С; 35,43217В Берестинського району Харківської області, ОСОБА_4 , керуючи автомобілем «Toyota Corola», д.р.н. НОМЕР_1 , обрав небезпечну швидкість руху і такі прийоми керування, при яких втратив контроль над рухом автомобіля та не зміг безпечно ним керувати, своєчасно не вжив заходів для врахування дорожньої обстановки, також особливості вантажу, що переворзиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, чим грубо порушив вимоги ст.ст. 14,16 Закону України «Про дорожній рух», п. 12.1 б «Правил дорожнього руху України», затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 № 1306 та допустив перекидання транспортного засобу.
Внаслідок порушення ОСОБА_4 як особою, яка керує транспортним засобом, вищенаведених правил безпеки дорожнього руху, в результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажиру автомобіля «Toyota Corola», д.р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно висновку експерта Берестинського відділення ДСУ ХОБСМЕ № 12-14/216-КР/25 від 23.12.2025 спричинено перелом С4-С5 хребців з подальшою операцією, які відповідно до вказаного висновку експерта відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що були небезпечними для життя згідно п.п. 2.1.1.а, 2.1.2, 2.1.3.е «Правил судово медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 №6 та могли утворитися внаслідок травмування в середині салону автомобіля під час ДТП.
Згідно висновку авто-технічної експертизи № 14051 від 27.10.2025 робоча гальмова система та рульове керування автомобіля «Toyota Corola», д.р.н. НОМЕР_1 , виконували свої функції та знаходились у працездатному стані. Перед ДТП на вказаному автомобілі не було технічних несправностей, які б могли бути причиною виникнення ДТП.
Відповідно до висновку судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи № 14030/14031 від 27.10.2025 у даній ДТП водій автомобіля «Toyota Corola», д.р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_4 повинен був діяти у відповідності з вимогою п. 12.1 правил дорожнього руху України. Також у даній дорожньо-транспортній ситуації технічна можливість уникнути даної ДТП для водія автомобіля «Toyota Corola», д.р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_4 визначалася шляхом виконання ним вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху України, для чого в нього не було будь-яких перешкод технічного характеру.
Крім того, у даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія автомобіля «Toyota Corola», д.р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_4 не відповідали вимогам п. 12.1 Правил дорожнього руху України та знаходились, з технічної точки зору, у причинному зв`язку з виникненням даної ДТП.

Будучи допитаним в судовому засіданні в якості обвинуваченого ОСОБА_4 свою вину в скоєнні інкримінуємого йому кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся в скоєному та підтвердив, що кримінальне правопорушення було скоєно ним при обставинах, про які він дав добровільно та правдиво свідчення під час досудового розслідування у кримінальному провадженні і які правильно вказані в обвинувальному акті.

Показання ОСОБА_4 є послідовними та логічними, не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, а тому суд вважає ці показання достовірними та такими, що знайшли підтвердження в судовому засіданні.

Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні вказала, що жодних претензій до обвинуваченого ОСОБА_4 вона не має, просила суд суворо його не карати та не застосовувати до останнього покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Відповідно до ст. 349 КПК України та приймаючи до уваги повне визнання ОСОБА_4  своєї вини, а також те, що він не піддає сумніву фактичні обставини справи, викладені в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, у суду не виникає сумніву в добровільності та істинності позиції обвинуваченого, його вина є доведеною, суд, з урахуванням думки учасників процесу, вважає, що у подальшому дослідженні доказів по справі, отриманих під час досудового слідства, не має потреби, обмежившись дослідженням матеріалів справи, якими характеризується ОСОБА_4 . Судом роз`яснено учасникам процесу, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 в скоєнні інкримінуємого йому кримінального правопорушення доказана повністю і його дії кваліфікує за ч.2 ст. 286 КК України – порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспортного засобу особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

При призначенні міри покарання суд враховує характер та фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення, його тяжкість, особу обвинуваченого ОСОБА_4 , раніше не судимого, який за місцем проживання характеризується позитивно, офіційно працюючого, неповнолітніх дітей на утриманні не має, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

Відповідно до ст. 66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому, є його щире каяття у вчиненому.

Згідно ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

Відповідно до ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку, що обвинуваченому ОСОБА_4 слід визначити покарання в межах санкції, передбаченої ч.2 ст. 286 КК України, а саме: у виді позбавлення волі з подальшим звільненням від відбування покарання з випробуванням, вважаючи можливим виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства.

Вирішуючи питання щодо застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 додаткового покарання у виді позбавленні права керувати транспортними засобами суд виходить з наступного.

До суду надійшло клопотання директора ТОВ «ГУД ВІН ХХІ» (ЄДРПОУ 34016825) з проханням не застосовувати до ОСОБА_4 додаткове покарання у виді позбавленні права керувати транспортними засобами, оскільки останній працює майстром будівельних та монтажних робіт і його робота носить роз`їзний характер, що включає в себе постійні переміщення по об`єктах замовників на території м. Полтави та Полтавської області, тому йому необхідно постійно користуватись власним автотранспортом.

Відповідно до п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», з послідуючими змінами, у кожному випадку призначення покарання за ч.ч.1,2 ст.286 КК України, необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.
Призначення додаткових покарань має важливе значення для запобігання вчиненню нових злочинів як самим обвинуваченим так і іншими особами, у зв`язку з чим судам при постановленні вироку слід обговорювати питання про застосування поряд з основним покаранням відповідного додаткового.
Вирішуючи питання про призначення додаткового покарання, слід зазначити, що санкція ч.2 ст.286 КК України, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, надає можливість суду як призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати таке покарання до особи. Закон про кримінальну відповідальність не містить імперативних обмежень щодо можливості позбавлення права керування транспортними засобами осіб, для яких діяльність, пов`язана з користуванням таким правом, є основним джерелом доходу. Вказане положення закону України про кримінальну відповідальність носить альтернативний характер застосування. Відповідна правова позиція викладена в постанові колегії суддів Другої судової палати ККС ВС від 08.02.2018 у справі за №361/2704/16-к.
В постанові Третьої судової палати ККС ВС від 15.01.2020 у справі за №161/537/18, Верховний суд вказав, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання. Також колегія суддів зазначила, що закон про кримінальну відповідальність не містить імперативних обмежень щодо можливості позбавлення права керувати транспортними засобами осіб, для яких діяльність, пов`язана з користуванням таким правом, є основним джерелом доходу. Існування цієї обставини потребує лише більш виваженого підходу під час обрання заходу примусу, з урахуванням загальних засад справедливості, гуманізму та індивідуалізації.
Обговорюючи доцільність призначення обвинуваченому додаткового покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення права керування транспортними засобами, враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_4 , зокрема його несудимість, відсутність негативної характеристики з місця проживання, ступінь тяжкості та наслідки скоєного кримінального правопорушення, враховуючи думку потерпілої, а також те, що від наявності права керування транспортними засобами залежить його дохід, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що є складовим елементом принципу верховенства права, суд не вбачає підстав для призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Суд вважає, що саме таке покарання відповідатиме загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст.65 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових злочинів, цілком відповідати тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі винного.

Цивільний позов не заявлявся.

Процесуальні витрати за проведення судових експертиз відповідно до ч.2 ст.124 КПК України покласти на обвинуваченого.
Долю речових доказів у справі вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Відповідно до ч.4 ст.174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Тому арешт, накладений на майно відповідно до ухвали слідчого судді Берестинського районного суду Харківської області від 11.08.2025 (справа № 626/2285/25, провадження №1-кс/626/1131/25), необхідно скасувати.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався, доцільності в його обранні з огляду на визначене покарання суд не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 50, 59-1,66, 67, 395 КК України, ст.ст. 368, 370, 371, 374, 376, 395, 532 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4  від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки, із покладенням обов`язків, передбачених п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України: періодично з`являтись на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу не обирати.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати за проведення судових експертиз в сумі 22 900,32 ( двадцять дві тисячі дев`ятсот грн. 32 коп.).

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Берестинського районного суду Харківської області від 11.08.2025 на автомобіль «Toyota Corola», д.р.н. НОМЕР_1 .
Речові докази: автомобіль «Toyota Corola», д.р.н. НОМЕР_1 , після набрання вироком законної сили повернути власнику ОСОБА_4 .

Вирок може бути оскаржений протягом 30 днів з моменту його проголошення в кримінальну палату Харківського апеляційного суду через Зачепилівський районний суд Харківської області, засудженим ОСОБА_4  в той же строк з моменту отримання копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1