Справа № 727/10436/24 
Провадження № 2/727/764/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2026 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:
головуючого судді Смотрицького В.Г.
при секретарі Гончар В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Чернівецької міської ради до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою, - 
Встановив:

Короткий зміст позовної заяви та її доводи.
Представник позивача звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою, посилаючись на те, що рішенням Чернівецької міської ради від 08.12.2016 №488 затверджено проєкт відведення та надано ОСОБА_2 земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 , площею 0,0538га (кадастровий номер 7310136300:19:002:1151) в оренду терміном на 5 (п?ять) років для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) код 02.01 (обслуговування існуючого житлового будинку). На земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 площею 0,0538га кадастровий номер 7310136300:19:002:1151 було видано будівельний паспорт з реєстраційним номером №1366/17 БП від 23.05.2017 на будівництво індивідуального житлового будинку, де в наданій схемі забудови вказано місце розташування проектованого індивідуального житлового будинку, локальних очисних споруд та сусідніх будівель та споруд. Відповідно до схеми забудови земельної ділянки на АДРЕСА_1 запроектовано АДРЕСА_2 (одну) очисну споруду позаду будинковолодіння з правої сторони в межах орендованої земельної ділянки ОСОБА_2 .
Вказує, що відповідно до даних Єдиної державної електронної системи в сфері будівництва, відсутня інформація щодо документів дозвільного або декларативного характеру, які б надавали право на виконання робіт по влаштуванню вигрібної ями за адресою АДРЕСА_3 . Рішенням виконавчого комітету міської ради від 14.12.2021 №975/29 пунктом 2.6 присвоєно адресу АДРЕСА_4 - житловому будинку літ.А загальною площею 133,20 кв.м, в тому числі три житлові кімнати площею 45,70 кв.м, вигрібній ямі І, огорожі №2, власником яких є ОСОБА_1 ; 2.6.2. АДРЕСА_1 - житловому будинку літ.А загальною площею 133,20 кв.м, в тому числі три житлові кімнати площею 45,70 кв.м, вигрібній ямі II, огорожі №l, власником яких є ОСОБА_3 .
В технічному паспорті на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 , виготовлений ЧМКБТІ 30.11.2021, зазначені вигрібні ями І та ІІ за межами земельної ділянки з кадастровим номером 7310136300:19:002:1151, які знаходилися в оренді ОСОБА_2 . Замовниками технічної інвентаризації на виготовлення паспорту є ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . Згідно із витягом з Державного земельного кадастру про земельну діля від 21.09.2021 №HB-7306449392021 конфігурацією зазначеної земельної ділянки: змінено.
Також зазначає, що Чернівецькою міською радою не видавався дозвіл на зміну конфігурації земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 .
Рішенням Чернівецької міської ради від 16.06.2022 №772 визнано припиненим договір оренди землі від 31.01.2017 №10396, укладений між міською радою та ОСОБА_2 , у зв?язку із переходом права власності на нерухоме майно до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (підстава: витяги з Державного реєстру речових прав на нерухо майно про реєстрацію права власності від 30.12.2021 №2933, №293324519).
Цим же рішенням:
- надано ОСОБА_3 , ОСОБА_1 земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 , площею 0,0538га (кадастровий номер 7310136300:19:002:1151) в оренду терміном на 5 (п?ять) років для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель споруд (присадибна ділянка) (код 02.01) (підстава: заява ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , зареєстрована 28.01.2022 за №KO-41/1/0-24/01 (ЦНАП) витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстраці права власності від 30.12.2021 №2933, №293324519 ).
- надано ОСОБА_3 та ОСОБА_1 дозвіл на поділ земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , площею 0,0538 (кадастровий номер 7310136300:19:002:1151) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (код 02.01) на 2 (дві) земельні ділянки, з них: №1 - орієнтовною площею 0,0277 га, №2 - орієнтовною площею 0,0261 га (підстава: заява ОСОБА_3 ОСОБА_1 , зареєстрована 28.01.2022 за №KO-41/1/0-24/01 (ЦНАП) витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстраці права власності від 30.12.2021 №2933, №293324519 ).
Між Чернівецькою міською радою та ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір оренди землі від 07.07.2022 №12029 терміном до 06.07.2027.
Рішення Чернівецької міської ради від 26.01.2023 №1085:
- затверджено технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , площею 0,0538г (кадастровий номер 7310136300:19:002:1151) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (код 02.01), на підставі якої сформовано 2 земельні ділянки: № НОМЕР_1 – площею 0,0277гa (кадастровий номер 7310136300:19:002:0280) АДРЕСА_1 , АДРЕСА_5 - площею 0,0261га (кадастровий номер 7310136300:19:002:0279) адресою АДРЕСА_1 ;
- визнано припиненим договір оренди землі від 07.07.2022 №12025 укладений між міською радою, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , шляхом його розірвання за згодою сторін (підстава: заяви ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , зареєстровані 16.11.2022 за №Б-3868/0-24/01 та 17.11.202.за №K-3880/0-24/01 (ЦНАП), рішення міської ради VIII скликання від 16.06.2022 №772 (пункт 24.2)).
- надано ОСОБА_3 земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 , площею
0,0261 га (кадастровий номер 7310136300:19:002:0279) в оренду терміном на 5 (п?ять) років для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (код 02.01) (обслуговування існуючого житлового будинку) (підстава: заява ОСОБА_3 , зареєстрована 16.11.2022 за №Б-3868/0-24/01 (ЦНАП), витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30.12.2021 №293334483).
- надано ОСОБА_1 земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 , площею 0,0277 гa (кадастровий номер 7310136300:19:002:0280) в оренду терміном на 5 (п?ять) років для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (код 02.01) (обслуговування існуючого житлового будинку) (підстава: заява ОСОБА_1 , зареєстрована 17.11.2022 за №K-3880/0-24/01 (ЦНАП), витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30.12.2021 №293324519).
Між Чернівецькою міською радою укладено договір оренди землі від 22.03.2023 №12386 та ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 , площею 0,0277га (кадастровий номер 7310136300:19:002:0280) терміном до 21.03.2028 для обслуговування існуючого житлового будинку.
Рішенням Чернівецької міської ради від 25.04.2024 №1784 відмовлено: ОСОБА_1 у задоволенні звернення від 28.02.2024 за №K-1012/0-24/01, стосовно надання дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 0,0450га в оренду для обслуговування житлового будинку, у зв?язку з тим, що право оренди на такі земельні ділянки набувається на конкурентних засадах (на земельних торгах) (підстава: стаття 134 Земельного кодексу України).
Вказує, що земельна ділянка позаду АДРЕСА_3 перебуває у комунальній власності, а самовільно споруджена вигрібна яма, яка знаходиться на землі комунальної власності, порушує інтереси відповідної територіальної громади, таким чином, вимагає від органу місцевого самоврядування, який зобов?язаний їх захищати, вжиття заходів щодо усунення перешкод та звільнення земельної ділянки за зазначеною адресою.
А тому просила ухвалити рішення про усунення ОСОБА_1 перешкод у користуванні та розпорядженні Чернівецькою міською радою самовільно зайнятою земельною ділянкою розташованою позаду земельної ділянки кадастровий номер 7310136300:19:002:0280 за адресою АДРЕСА_3 , шляхом демонтування вигрібної ями та відновити стан земельної ділянки, який існував до порушення прав та стягнути з відповідача судові витрати, пов`язані з розглядом справи.
Рух справи в суді.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 04 жовтня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження у справі за позовом Чернівецької міської ради до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою.
Ухвалою від 02 грудня 2024 року зупинено провадження у цивільній справі до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі №600/2448/24-а.
Ухвалою від 12 січня 2026 року поновлено провадження у справі. 
Узагальнені доводи та заперечення учасників справи.
Представником відповідача ОСОБА_1 – адвокатом Лопухом С.В. подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач набула право власності на житловий будинок разом із вигрібною ямою та огорожею, як добросовісний набувач. Вказує, що позивачу ще в 2021 році було відоме розташування зазначених вигрібних ям та фактично погоджене ще на момент поділу домоволодіння, оскільки в додатках, які розглядались при прийнятті п. 2.6.1. рішення Виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 14.12.2021 р. №975/29 міститься схема розташування будівель та споруд, в якій відображено місце розташування вигрібних ям.
Зазначає, що вигрібна яма є інженерною спорудою, нерозривно пов`язаною з житловим будинком та необхідною для його належного функціонування.
Факт розміщення вигрібної ями за межами орендованої земельної ділянки був встановлений лише після проведення геодезичних робіт, у зв`язку з чим відповідач вживала заходів для належного оформлення права користування відповідною земельною ділянкою. 
А тому, вважає, що у позивача відсутнє порушене право, оскільки будинок не може функціонувати без вигрібної ями, а відтак право оренди на неї не може набуватись на конкурентних засадах. Керуючись викладеним, просив відмовити в задоволенні позову.
У відповіді на відзив представник позивача зазначила, що земельна ділянка, на якій відповідачем здійснено самочинне будівництво, із земель комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам не передавалась, вона належить до земель комунальної власності Чернівецької міської територіальної громади.
Представник позивача у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити у повному обсязі. Надала пояснення, аналогічні викладеним у позові. 
Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Просив відмовити повністю у задоволенні позовних вимог. В останнє судове засідання не з`явився, у клопотанні від 01.05.2026 р. просив розгляд справи здійснити без участі сторони відповідача.
Дослідивши письмові докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню.
Обставини справи, встановлені судом.
Судом встановлено, що рішенням Чернівецької міської ради від 08.12.2016 № 488 затверджено проект відведення та надано ОСОБА_2 земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 , площею 0,0538га (кадастровий номер 7310136300:19:002:1151) в оренду для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) код 02.01 (обслуговування існуючого житлового будинку). Відповідно до зазначеного рішення між Чернівецькою міською радою та ОСОБА_2 укладено договір оренди землі від 31.01.2017 № 10396 терміном до 31.01.2022, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 09.03.2017 р., індексний номер витягу 82031624 (зв.а.с. 69-70).
На земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 площею 0,0538 га кадастровий номер 7310136300:19:002:1151 видано будівельний паспорт з реєстраційним номером №1366/17 БП від 23.05.2017 на будівництво індивідуального житлового будинку, де в наданій схемі забудови вказано місце розташування проектованого індивідуального житлового будинку, локальних очисних споруд та сусідніх будівель та споруд (а.с. 11-13).
Відповідно до схеми забудови земельної ділянки на АДРЕСА_1 запроектовано АДРЕСА_2 (одну) очисну споруду позаду будинковолодіння в межах орендованої земельної ділянки ОСОБА_2 .
В матеріалах справи міститься витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 21.09.2021 р. №НВ-7306449392021 із зміненою конфігурацією зазначеної земельної ділянки (зв.а.с. 67-69).
Згідно з Декларацією про готовність до експлуатації обєкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта, зареєстрованої Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю Чернівецької міської ради від 18 грудня 2018 р. №ЧВ141183522905, індивідуальний житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 був прийнятий в експелуатацію (а.с. 22-24).
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28.10.2021 №281817317 відповідач ОСОБА_1 є власником 1/2 житлового будинку, з надвірними спорудами, об`єкт житлової нерухомості, а саме: житловий будинок літ "А" з шести кімнат загального площею 266,40 кв.м, житлового площею 91,40 кв.м., вигрібна яма І, огорожа № 1-2 за адресою АДРЕСА_1 (зв.а.с. 72-73).
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30.12.2021 №293324519 та схеми розташування будівель та споруд– відповідач ОСОБА_1 є власником житлового будинку, з надвірними спорудами, об`єкт житлової нерухомості, а саме: житловий будинок літ "А" з трьох кімнат загального площею 133,20 кв.м, житлового площею 45,70 кв.м., вигрібна яма І, огорожа № 2 за адресою АДРЕСА_3 (а.с. 81-82).
Крім того, ОСОБА_1 зверталась до Чернівецької міської ради стосовно надання земельної ділянки в оренду для обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою АДРЕСА_1 , за наслідками розгляду таких міською радою прийняті відповідні рішення, а саме:
- пункт 24 рішення Чернівецької міської ради VIII скликання від 16.06.2022 № 772, припинено договір оренди землі від 31.01.2017 №10396 ОСОБА_2 , у зв`язку із переходом права власності на нерухоме майно до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (а.с. 25-26).
Крім того, пунктом 24.1. вказаного рішення міської ради надано ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 , площею 0.0538га (кадастровий номер 7310136300:19:002:1151) в оренду терміном на 5 (п`ять) років для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).
Цим же рішенням міської ради (пунктом 24.2) надано ОСОБА_3 , ОСОБА_1 дозвіл на поділ земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , площею 0,0538га (кадастровий номер 7310136300:19:002:1151) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на 2 (дві) земельні ділянки, з них №1 - орієнтовною площею 0,0277га, №2 - орієнтовною площею 0,0261га.
Відповідно договору про поділ нерухомого майна від 23.11.2021 року (зв.а.с. 70-71) співвласники ( ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ) домовились поділити в натурі між собою нерухоме майно - житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:
АДРЕСА_2 ( ОСОБА_3 ), яка є власником частки житлового будинку з належним до нього будівлями та спорудами площею 133,20 кв., житловою площею 45.70 кв.м., складається з приміщень: 1-8 кухня загальною площею 15.10кв.м., 1-7 їдальня загальною площею 10.80 кв.м., 1-6 коридор загальною площею 9.40 кв.м., 1-9 комора загальною площею 5.10 кв.м., 1-10 гараж загальною площею 25.40 кв.м., 1-16 хол загальною площею 19.90кв.м., 1- 17 кімната загальною площею 10.50 кв.м., 1-18 кімната загальною площею 15.10кв.м., 1-19 санвузол загальною площею 5.50кв.м., 1-20 кімната загальною площею 20.10 кв.м., 1-г балкон загальною площею 0,60 кв.м., 1-д балкон загальною площею 0.70 кв.м., 1-е балкон загальною площею 1,00 кв.м., вигрібна II, огорожа № 1.
Співвласник 2 ( ОСОБА_1 ), яка є власником частки житлового будинку з належним до нього будівлями та спорудами площею 133,20 кв., житловою площею 45.70 кв.м., складається з приміщень: 1-3 кухня загальною площею 15.10кв.м., 1-2 їдальня загальною площею 10.80 кв.м., 1-1 коридор загальною площею 9.40 кв.м., 1-4 комора загальною площею 5.10 кв.м., 1-5 гараж загальною площею 25.40 кв.м., 1-11 хол загальною площею 13.90кв.м., 1-12 кімната загальною площею 10.50 кв.м., 1-13 кімната загальною площею 15.10кв.м., 1-14 санвузол загальною площею 5.50кв.м., 1-15 кімната загальною площею 20.10 кв.м., 1-г балкон загальною площею 0,60 кв.м., 1-д балкон загальною площею 0.70 кв.м., 1-е балкон загальною площею 1,00 кв.м., вигрібна І, огорожа №2.
Договором про поділ нерухомого майна від 23.11.2021р №2773 право спільної часткової власності на зазначений будинок припинено.
Матеріали справи містять копію технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , виготовленого на замовлення ОСОБА_3 та ОСОБА_1 станом на 30 листопада 2021 р. Чернівецьким міським комунальним бюро технічної інвентаризації (а.с. 14-19), на схемі розташування будівель та споруд відображено вигрібні ями № I, II. 
Рішенням виконавчого комітету міської ради від 14.12.2021 № 975/29 (а.с. 63) розділено будинковолодіння за адресою АДРЕСА_1 на окремі будинки з присвоєнням їм поштових адрес, а саме: АДРЕСА_1 , - житловий будинок літ, А загальною площею 133,20 кв.м., в тому числі три житлові кімнати площею 45,70 кв.м., вигрібна яма І, огорожа № 2, власником яких є ОСОБА_1 та АДРЕСА_1 , - житловий будинок літ. А загальною площею 133,20 кв.м., в тому числі три житлові кімнати площею 45,70 кв.м., вигрібна яма II, огорожа № 1, власником яких є ОСОБА_3 .
Пунктом 2.6.1. рішення Виконавчого комітету Чернівецької міської ради № 975/29 від 14.12.2021 розділено будинковолодіння по АДРЕСА_1 та присвоєно поштову адресу АДРЕСА_1 житловому будинку літ. А загальною площею 133,20 м.кв., вигрібній ямі І, огорожі № 2 власником яких є ОСОБА_1 .
Відповідно до пункту 1.1. Договору оренди землі від 07.07.2022 № 12029 (а.с. 27-28), укладеного між міською радою, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 земельна ділянка, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 надана, в тому числі ОСОБА_1 , в оренду для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). В пункті 2.4. даного Договору зазначено, що на земельній ділянці розміщені житлові будинки з надвірними спорудами.
Рішенням Чернівецької міської ради 29 сесії 7 скликання від 26.01.2023 №1085 (а.с. 20-21) (пункт 9) затверджено технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , площею 0.0538га (кадастровий номер 7310136300:19:002:1151), яка знаходиться в оренді ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на підставі якої сформовано 2 (дві) земельні ділянки: №1 - площею 0.0277га (кадастровий номер 7310136300:19:002:0280). №2 - (кадастровий номер 7310136300:19:002:02791).
Відповідно до пункту 9.1 вказаного рішення міської ради припинено договір оренди землі від 07.07.2022 №12029, укладеного між міською радою, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , шляхом його розірвання за згодою сторін.
Пунктом 9.3 цього рішення міської ради надано ОСОБА_1 земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 , площею 0,0277га (кадастровий номер 7310136300:19:002:0280) в оренду терміном на 5 (п`ять) років для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (обслуговування існуючого житлового будинку).
Пунктом 9.2. рішення міської ради надано ОСОБА_3 земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 , площею 0,0261га (кадастровий номер 7310136300:19:002:0279) в оренду терміном на 5 (п`ять) років для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (обслуговування існуючого житлового будинку).
15 липня 2022 року на замовлення ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки ФОП ОСОБА_4 (а.с. 36-54). З копії кадастрового плану, судом встановлено, що кадастровий номер ділянці позаду земельної ділянок за адресою АДРЕСА_6 – не визначався.
Відповідно до схеми розташування будівель та споруд по АДРЕСА_3 , кадастровий номер 7310136300:19:002:0280, вбачається, що вигрібна яма №1 знаходиться за межами сформованої присадибної ділянки (а.с. 31).
Відповідно до пункту 1.1. Договору оренди землі від 22.03.2023 № 12386 (а.с. 33-34), укладеного між міською радою та ОСОБА_1 земельна ділянка, яка розташована за адресою АДРЕСА_3 , площею 0,0277 га надана відповідачу, в оренду для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). В пункті 2.4. даного Договору зазначено, що на земельній ділянці розміщений житловий будинок (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2549684273060.
Рішенням Чернівецької міської ради від 25.04.2024р. №1784 (а.с. 75) відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні звернень від 28.02.2024р. за №К-1012/0-24/01 та 08.04.2024р. за №К-1012/1/0-24/01, щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 0,0450га в оренду для обслуговування житлового будинку, підставою відмови зазначено те, що право оренди на такі земельні ділянки набувається на конкурентних засадах (на земельних торгах) (підстава: стаття 134 Земельного кодексу України).
Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 25.02.2025 року №600/2448/24-а по справі ОСОБА_1 до Чернівецької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення в частині, зобов?язання вчинити дії - відмовлено повністю (а.с. 103-106).
Сьомим апеляційним адміністративним судом 17.11.2025 року у справі №600/2448/24-а ухвалено постанову про залишення апеляційної скарги ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 25 лютого 2025 - без змін (а.с. 101-102).
Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.
На підставі ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Частинами 1 і 4 статті 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частини перша та друга статті 319 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави (частина перша статті 373 ЦК України). Елементом особливої правової охорони землі є норма частини другої статті 14 Конституції про те, що право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону; право власності на землю гарантується Конституцією України (частина друга статті 373 ЦК України).
Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення (частина четверта статті 373 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Суб`єктами права на землі комунальної власності згідно зі статтею 80 Земельного кодексу України є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, незалежно від того, чи зареєстрована земельна ділянка за територіальною громадою. 
Статтею 12 Земельного кодексу України визначено повноваження сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин, до яких, зокрема, належить розпорядження землями територіальних громад.
Відповідно до пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності», який набрав чинності 01.01.2013р., з дня набрання чинності цим Законом землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються:
а) земельні ділянки:
на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності відповідної територіальної громади;
які перебувають у постійному користуванні органів місцевого самоврядування, комунальних підприємств, установ, організацій;
б) всі інші землі, розташовані в межах відповідних населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпунктах "а" і "б" пункту 4 цього розділу. 
Разом із цим, частинами першою та другою статті 83 Земельного кодексу передбачено, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають:
а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності;
б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.
Право комунальної власності на землю дає можливість територіальній громаді міста підстави нею розпоряджатись, зокрема, передавати в оренду відповідно до вимог чинного законодавства незалежно від того чи зареєстровано це право в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Зазначена позиція відповідає наявній судовій практиці, зокрема, наведеній у постанові Верховного Суду від 05.08.2022 № 922/2060/20.
З матеріалів справи вбачається, що позов у цій справі поданий Чернівецькою міською радою на захист права комунальної власності на землю. Порушення права полягає у розміщенні відповідачем вигрібної ями поза межами орендованої землі, що перешкоджає міській раді реалізовувати всі правомочності власника щодо земельної ділянки, на якій цей об`єкт знаходиться.
Статтею 91 Земельного кодексу України передбачено, що власники земельних ділянок зобов`язані: забезпечувати використання їх за цільовим призначенням; додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля; своєчасно сплачувати земельний податок; не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі; своєчасно надавати відповідним органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування дані про стан і використання земель та інших природних ресурсів у порядку, встановленому законом; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон; зберігати геодезичні знаки, протиерозійні споруди, мережі зрошувальних і осушувальних систем; за свій рахунок привести земельну ділянку у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком здійснення такої зміни не власником земельної ділянки, коли приведення у попередній стан здійснюється за рахунок особи, яка незаконно змінила рельєф.
Частинами другою, третьою статті 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.
Самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду (стаття 212 ЗК України).
Відповідно до частини першої статті 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.
Згідно із частиною першою статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Отже, правовий режим самочинного будівництва врегульовано статтею 376 ЦК України. Норми зазначеної статті є правовим регулятором відносин, які виникають у зв`язку із здійсненням самочинного будівництва.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 15 листопада 2023 року у справі №916/1174/22 звертала увагу, що стаття 376 ЦК України розміщена у главі 27 «Право власності на землю (земельну ділянку)», тобто правовий режим самочинного будівництва пов`язаний з питаннями права власності на землю.
Знаходження на земельній ділянці одного власника об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) іншого власника істотно обмежує права власника землі, при цьому таке обмеження є безстроковим. Так, власник землі в цьому разі не може використовувати її ані для власної забудови, ані іншим чином і не може здати цю землю в оренду будь-кому, окрім власника будівлі чи споруди. Тому державна реєстрація будівлі, споруди на чужій земельній ділянці є фактично і реєстрацією обмеження права власника землі (пункт 84 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18).
З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду виснувала, що самочинне будівництво нерухомого майна особою, яка не є власником земельної ділянки, слід розглядати як порушення прав власника відповідної земельної ділянки.
Разом із цим сам по собі факт державної реєстрації права власності на самочинно побудовану будівлю, споруду, не слід розглядати як окреме відносно факту самочинного будівництва порушення прав власника земельної ділянки.
Здійснення самочинного будівництва порушує права власника земельної ділянки, у тому числі у разі відсутності державної реєстрації права власності на самочинно побудоване нерухоме майно за відповідною особою. Факт самочинного будівництва змушує власника земельної ділянки діяти з урахуванням того, що на відповідній земельній ділянці наявні певні об`єкти нерухомості - що обмежує можливості як користування, так і розпорядження земельною ділянкою.
Отже, самочинно побудоване нерухоме майно, право власності на яке не зареєстроване за жодною особою, все одно обмежує власника відповідної земельної ділянки в користуванні та розпорядженні такою земельною ділянкою.
Велика Палата Верховного Суду виснувала, що права власника земельної ділянки порушуються в результаті факту самочинного будівництва, а не державної реєстрації права власності на самочинно побудоване майно. Державна реєстрація права власності на самочинно побудовану будівлю, споруду поза встановленим статтею 376 ЦК України порядком за особою, яка таке будівництво здійснила, лише додає до вже існуючих фактичних обмежень (які з`явились безпосередньо з факту самочинного будівництва) власника земельної ділянки в реалізації свого права власності додаткові юридичні обмеження.
Пунктом 2.6.1. рішення Виконавчого комітету Чернівецької міської ради № 975/29 від 14.12.2021 (а.с. 63) розділено будинковолодіння по АДРЕСА_1 та присвоєно поштову адресу АДРЕСА_1 житловому будинку літ. А загальною площею 133,20 м.кв., вигрібній ямі І, огорожі № 2, власником яких є ОСОБА_1 . 
Таким чином, вигрібна яма ще у 2021 році визначена у рішенні Виконавчого комітету Чернівецької міської ради, як складова об`єкта нерухомого майна. Однак, відповідно до вищенаведеної правової позиції Велика Палата Верховного Суду навіть у випадку наявності рішень чи дій, що свідчать про оформлення або визнання за особою прав на спірний об`єкт, належним способом захисту прав власника земельної ділянки не є оскарження таких рішень чи реєстраційних дій, оскільки вони не є первинною причиною порушення права. Натомість, вирішальним для правильного вирішення спору є встановлення факту порушення прав позивача та наявності підстав для застосування обраного способу захисту.
Пунктом «г» частини першої статті 96 ЗК України встановлено обов`язок землекористувачів не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.
У відповідності до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (негаторний позов). Верховний Суд в Постанові у справі № 926/2189/17 від 12.04.2018 р. зазначив, що негаторний позов пред`являється у випадках, коли власник має своє майно у володінні, але дії інших осіб перешкоджають йому вільно його використовувати або розпоряджатися ним. Характерною ознакою негаторного позову є протиправне вчинення третьої особою перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження та користування належним йому майном. Предмет негаторного позову становить вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом. Підставою негаторного позову слугують посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном, а також факти, що підтверджують протиправні дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення цих правомочностей. При цьому, для задоволення вимог власника достатньо встановити факт об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей. Отже, право власності як абсолютне право має захищатися лише при доведенні самого факту порушення. Отже, встановлення саме зазначених обставин входить до предмета доказування у справах за такими позовами.
Пунктом 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об`єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача.
Частинами 2 та 3 статті 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.
Підставою для подання позову про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою є створення іншою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Однією з умов подання такого позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Характерною ознакою цього позову є протиправне вчинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном.
Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку (невизнання, оспорювання або чинення перешкод в користуванні, користування з порушенням законодавства, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо).
Умовами для задоволення позову про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою є доведена позивачем сукупність таких обставин: майно знаходиться у власника або титульного володільця; інша особа заважає користуванню, розпорядженню цим майном; для створення таких перешкод немає правомірних підстав (припису закону, договору між власником та іншою особою тощо); у позові має бути визначено дії, які повинен здійснити відповідач для усунення порушень права власника (володільця).
Судом встановлено, що позивач просить усунути перешкоди ОСОБА_1 у розпорядженні земельною ділянкою позаду позаду земельної ділянки кадастровий номер 7310136300:19:002:0280 за адресою АДРЕСА_3 , шляхом демонтування вигрібної ями та відновити стан земельної ділянки, який існував до порушення прав.
Вимоги до санітарного очищення територій населених місць, а також правила виконання робіт з належного прибирання об`єктів благоустрою та державного санітарно-епідеміологічного нагляду у сфері благоустрою населених пунктів і поводження з відходами встановлені Державними санітарними нормами та правилами утримання територій населених місць, затвердженими наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 березня 2011 року № 145 (далі- ДСНП). Відповідно до п.1.1 розділу І вказаного акту вигрібна яма (вигріб) - інженерна споруда у вигляді поглиблення в землі, виконана з водотривкого матеріалу, призначена для збирання та зберігання рідких відходів, наземна частина якої обладнана щільно прилягаючою кришкою та решіткою для відокремлення твердих відходів.
Згідно з п.2.21, 2.22 ДСНП рідкі відходи (фекалії, сеча, помиї), що утворюються у житлових та громадських будівлях і спорудах за відсутності централізованого водопостачання та водовідведення, допускається зберігати у вигрібних ямах (вигребах). Вигріб повинен бути водонепроникним та мати щільно прилягаючу кришку. Об`єм вигребу розраховується виходячи з чисельності населення, що ним користується. Вигреби необхідно очищати у міру їх заповнення. Вигреби повинні бути віддалені від меж земельних ділянок навчальних та лікувально-профілактичних закладів, стін житлових та громадських будівель і споруд, майданчиків для ігор дітей та відпочинку населення на відстань не менше 20 м. Місце розміщення вигребу на присадибній ділянці та відстань від нього до власного житлового будинку визначає власник цього будинку з додержанням правил добросусідства. Спірні питання щодо місць розміщення вигребів на території присадибної ділянки розглядаються у порядку вирішення земельних спорів згідно з законодавством. В умовах нецентралізованого водопостачання вигреби на території присадибної ділянки повинні бути віддалені від індивідуальних колодязів і каптажів джерел на відстань не менше 20 м, при цьому відстань від вигребів до громадських колодязів і каптажів джерел повинна бути не менше 50 м.
В силу п.3 ч.1 ст. 21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» будівлі та споруди системи збирання і вивезення відходів є елементами об`єктів благоустрою. Вигрібна яма є інженерною спорудою у вигляді поглиблення в землі, виконана з водотривкого матеріалу, призначена для збирання та зберігання рідких відходів, наземна частина якої обладнана щільно прилягаючою кришкою та решіткою для відокремлення твердих відходів (п.1.1. розділу І ДСНП). До повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить здійснення самоврядного контролю за станом благоустрою (ч.1 ст. 40 Закону України «Про благоустрій населених пунктів»). Контроль у сфері благоустрою населеного пункту спрямований на забезпечення дотримання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та підпорядкування, а також громадянами, у тому числі іноземцями та особами без громадянства, вимог Закону України «Про благоустрій населених пунктів», інших нормативно-правових актів (п.1 розділу 9 Типових правил благоустрою території населеного пункту).
Суд вважає встановленим та таким, що не заперечується сторонами, що власником вигрібної ями є ОСОБА_1 та що вона використовується саме відповідачем.
Відповідно до положень ЦК України, зокрема статті 391, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Разом з тим, для застосування такого способу захисту необхідним є встановлення не лише факту належності позивачу відповідного майна, але й наявності реального, а не формального порушення його прав, яке полягає у створенні перешкод у користуванні чи розпорядженні цим майном.
Сам по собі факт розміщення спірної вигрібної ями на земельній ділянці не є безумовною підставою для висновку про порушення прав її власника, оскільки таке порушення має бути конкретизованим та доведеним, зокрема через встановлення обставин, які свідчать про: обмеження доступу до земельної ділянки або її частини, неможливість або ускладнення використання ділянки за її цільовим призначенням, перешкоди у здійсненні правомочностей розпорядження або інші негативні наслідки для власника.
У даній справі позивач, посилаючись на наявність вигрібної ями на спірній земельній ділянці, не надав належних та допустимих доказів того, яким саме чином її розміщення обмежує чи унеможливлює здійснення ним правомочностей власника. Зокрема, матеріали справи не містять доказів фактичного використання позивачем спірної земельної ділянки та неможливості такого використання у зв`язку з наявністю вигрібної ями, зменшення корисних властивостей земельної ділянки або неможливості її використання за цільовим призначенням, створення перешкод у доступі до ділянки або її частини, завдання шкоди чи виникнення загрози порушення прав та інтересів позивача.
Крім того, позивач не обґрунтував, у чому саме полягає негативний вплив спірного об`єкта на реалізацію його права розпорядження земельною ділянкою, зокрема не довів наявності обставин, які б унеможливлювали відчуження, передачу в користування чи інше розпорядження нею.
Також, відповідно до п. 2.6.1. рішення Виконавчого комітету Чернівецької міської ради № 975/29 від 14.12.2021 розділено будинковолодіння по АДРЕСА_1 та присвоєно поштову адресу АДРЕСА_1 житловому будинку літ. А загальною площею 133,20 м.кв., вигрібній ямі І, огорожі № 2 власником яких є ОСОБА_1 . Крім того, відповідно до пункту 2.4. Договору оренди землі від 07.07.2022 № 12029 (а.с. 27-28) зазначено, що на земельній ділянці розміщені житлові будинки з надвірними спорудами.
Таким чином позивачу з 2021 року відомо про наявність вигрібної ями та тривалий час користування нею без заперечень зі сторони позивача.
Таким чином, доводи позивача зводяться фактично до констатації розміщення вигрібної ями на земельній ділянці без належного підтвердження того, що така обставина сама по собі створює реальні перешкоди у здійсненні правомочностей власника.
Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.
Демонтаж тягне за собою фактичне припинення існування такого об`єкта та істотне втручання у сферу прав та інтересів особи, яка використовує даний об`єкт. Він можливий лише після попереднього обстеження території, складання відповідних актів та дотримання процедур, з урахуванням співмірності характеру порушення інтересів позивача та втручення в права відповідача, якщо таке втручання є виправданим та необхідним у демократичному суспільстві.
У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача.
Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.
Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 27 березня 2024 року у справі № 947/37625/21 (провадження № 61-14525св23).
Виходячи з зазначеного, оскільки обов`язок доказування обставин покладається на кожну із сторін спору, заявляючи позов про демонтаж відповідачем вигрібної ями, саме позивач має довести належними, допустимими та достатніми доказами як істотне порушення прав позивача відповідачем при будівництві спірного об`єкту нерухомості, так і те, що демонтаж є співмірним заходом.
Оцінюючи у цій справі наявність підстав для втручання у право на мирне володіння майном, суд виходить з такого.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986, «Щокін проти України» від 14.10.2010, «Сєрков проти України» від 07.07.2011, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23.11.2000, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22.01.2009, «Трегубенко проти України» від 02.11.2004, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014) напрацьовано три критерії, які необхідно оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: 1) чи є втручання законним; 2) чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; 3) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.
Втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними.
Якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів.
Втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа-добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07)).
Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, втручання держави у право на мирне володіння майном може бути виправдано за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало таких заходів. Поняття «суспільний інтерес» має широке значення Крім того, ЄСПЛ також визнає, що й саме по собі правильне застосування законодавства, безперечно, становить «суспільний інтерес» (рішення ЄСПЛ від 02 листопада 2004 у справі «Трегубенко проти України»).
Критерій «пропорційності» передбачає, що втручання у право власності розглядатиметься як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». При цьому з питань оцінки «пропорційності» ЄСПЛ, як і з питань наявності «суспільного», «публічного» інтересу, визнає за державою досить широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах.
Європейський суд з прав людини констатує порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.
Суд, вирішуючи даний спір, виходить з того, що висновки ЄСПЛ потрібно застосовувати не безумовно, а з урахуванням фактичних обставин справи.
Відповідний орган влади наділений повноваженнями на звернення з позовом до суду щодо демонтажу самочинно збудованого об`єкта, як крайній захід, і лише тоді коли використані всі передбачені законодавством України заходи реагування.
В матеріалах справи відсутні докази звернення позивачем з вимогою про перенесення вигрібної ями, оформлення сервітуту чи укладання договору користування.
Матеріали справи не містять інформації про проведення обстеження земельної ділянки, на якій розміщено спірний об`єкт відповідним органом, відсутній акт за результатами даного обстеження та підтвердження здійснення будь-яких інших заходів реагування органом місцевого самоврядування. Також відсутня інформація щодо чітких координат даного об`єкту, його конфігурації, інформації чи діюча вигрібна яма, її глибина чи відстань від житлового будинку.
Крім того, до позовної заяви сторонами не долучались та не заявлялись клопотання про проведення експертиз з метою дослідження технічної можливості демонтажу вигрібної ями, включаючи відкачування рідких та твердих відходів з вигрібної ями, демонтаж перекриття: видалення металевих чи цегляних конструкцій за допомогою ручного або механізованого інструменту (відбійні молотки, болгарки тощо); розбирання стін: демонтаж кладки поступовим розбиранням вручну або з використанням механізованої техніки; видалення трубопроводу: демонтаж каналізаційної труби шляхом її розрізання та вилучення; засипка: засипка котловану щебенем, піском або інертними матеріалами з пошаровим ущільненням та вирівнюванням поверхні та відновлення благоустрою території.
Суд враховує, що позивач звертається до суду з проханням демонтувати вигрібну яму, без якої в сучасних умовах критично ускладнюється користування житлом, порушуються санітарні потреби особи, що створює дисбаланс між публічним інтересом та приватним правом. Демонтаж вигрібної ями, за відсутності централізованої каналізації ставить під загрозу нормальні умови проживання особи.
Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позивачем не обґрунтовано необхідності застосування такої крайньої міри захисту своїх прав, як демонтаж вигрібної ями, не доведено її співмірність заявленому порушенню та відсутність можливості захисту прав менш обтяжливими засобами.
Висновки за результатами судового розгляду
Згідно з ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29.
За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин.
Таким чином, враховуючи вищевикладене та оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено наявність достатніх правових підстав для застосування крайнього заходу у вигляді демонтажу об`єкта самочинного будівництва, у зв`язку з чим підстави для задоволення позову відсутні.
Оскільки, в задоволенні позову судом відмовлено, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору необхідно покласти на останнього.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 14, 41 Конституції України, ст.ст. 12, 83, 91, 96, 152, 212 ЗК України, ст.ст. 4, 6, 11, 15, 317, 319, 321, 373, 375-376, 391, 396 ЦК України, ст.ст. 10, 12, 13, 76-83, 89, 158, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

В задоволенні позову Чернівецької міської ради до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою відмовити.
З повним рішенням суду особи, які беруть участь у справі, зможуть ознайомитись 06 травня 2026 року.
Апеляційна скарга може бути подана протягом 30 днів з дня проголошення рішення безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя: