ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2026 р. м. Чернівці Справа № 600/1613/26-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лелюка О.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Першого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання протиправними та скасування постанов,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до Першого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання протиправними та скасування постанов. Позивачі просять суд: визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Кулянди А.В. від 26 березня 2026 року у ВП №80469999 про накладення на ОСОБА_1 штрафу у розмірі 1700,00 грн; визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Кулянди А.В. від 26 березня 2026 року у ВП №80470675 про накладення на ОСОБА_2 штрафу у розмірі 1700,00 грн.
В обґрунтування протиправності оскаржуваних постанов позивачі вказали про передчасність їх прийняття, оскільки постанови про відкриття виконавчих проваджень №80469999 та №80470675 від 17 березня 2026 року, якими позивачам встановлено строк на виконання рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці у справі №727/10283/25 протягом 10 робочих днів, були отримані ними лише 27 березня 2026 року. Однак, попри вказані обставини, 26 березня 2026 року, тобто до моменту вручення засобами поштового зв`язку постанов про відкриття виконавчих проваджень №80469999 та №80470675, відповідачем було винесено оскаржувані постави про накладення на позивачів штрафу за невиконання судового рішення у розмірі по 1700,00 грн з кожного.
Ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами з врахуванням особливостей провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця; встановлено строк для подання відзиву; відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про залучення до участі в даній справі ОСОБА_3 як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору; витребувано докази у відповідача.
Згідно зі складеною працівником апарату суду довідкою про доставку електронного листа ухвала суду, якою відкрито провадження у даній справі, була надіслана відповідачу в його електронний кабінет.
Відповідно до частини п`ятої статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, у порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).
Згідно частини шостої статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.
Частиною сьомою статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
Відповідно до пункту першого частини третьої статті 124 Кодексу адміністративного судочинства України судовий виклик або судове повідомлення учасників справи, свідків, експертів, спеціалістів, перекладачів здійснюється за наявності в особи електронного кабінету - шляхом надсилання повістки до її електронного кабінету.
Згідно пункту 2 частини першої статті 127 Кодексу адміністративного судочинства України часом вручення повістки вважається день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи.
Пунктом 2 частини шостої статті 251 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.
Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення (частина шоста статті 251 Кодексу адміністративного судочинства України).
Відповідно до частини одинадцятої статті 251 Кодексу адміністративного судочинства України якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами.
З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що відповідач був належним чином повідомлений про відкриття провадження у даній справі.
Однак відповідачем не було подано до суду відзив на позовну заяву. Водночас ним виконано вимоги ухвали суду щодо надання доказів по справі.
Дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 25 лютого 2026 року Шевченківським районним судом м. Чернівці видано виконавчий лист у цивільній справі №727/10283/25 про усунення ОСОБА_3 перешкод у користуванні спільним майном співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 демонтувати самовільно встановлені ними двері на сходовій клітині загального користування, що ведуть до горища будинку АДРЕСА_1 .
Постановою старшого державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Куляндою А.В. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження від 17 березня 2026 року ВП №80479999 з примусового виконання виконавчого листа №727/10283/25, якою зобов`язано боржника – ОСОБА_1 виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.
Вказану постанову направлено засобами поштового зв`язку на адресу ОСОБА_1 17 березня 2026 року, яка отримана ним 27 березня 2026 року, що підтверджується відомостями АТ «Укрпошта».
Постановою старшого державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Куляндою А.В. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження від 17 березня 2026 року ВП №80470675 з примусового виконання виконавчого листа №727/10283/25, якою зобов`язано боржника – ОСОБА_2 виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.
Вказану постанову направлено засобами поштового зв`язку на адресу ОСОБА_2 17 березня 2026 року, яка отримана нею 27 березня 2026 року, що підтверджується відомостями АТ «Укрпошта».
26 березня 2026 року о 12 год. 15 хв. старшим державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Куляндою А.В. складено акти, з яких вбачається, що боржниками у виконавчих провадженнях №80479999 та №80470675 рішення суду у встановлений термін не виконано.
26 березня 2026 року старшим державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Куляндою А.В. винесено постанови у виконавчих провадженнях №80479999 та №80470675, якими на боржників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 накладено штраф у розмірі по 1700,00 грн на кожного у зв`язку з невиконанням ними рішення суду у справі №727/10283/25 протягом терміну, наданого для самостійного виконання такого рішення.
За таких обставин, не погоджуючись з указаними постановами, позивачі звернулись до суду з цим позовом.
Вирішуючи спір, суд зазначає наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно частини першої та другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частини першої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. У позовній заяві зазначається ідентифікатор для повного доступу до інформації про виконавче провадження (за наявності).
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VІІІ (далі - Закон №1404-VІІІ в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону №1404-VІІІ відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Частиною першою статті 13 Закону №1404-VІІІ встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до частини першої, другої статті 15 Закону №1404-VІІІ сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.
Статтею 18 Закону №1404-VІІІ встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом (пункт 1, 16 частини третьої статті 18 Закону №1404-VIII).
Згідно з частиною п`ятою, абзацом 1 частини шостої статті 26 Закону №1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону. За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).
Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, врегульований статтею 63 Закону №1404-VIII, за змістом частин першої-третьої якої за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню,- протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
Зміст наведених норм дає підстави для висновку, що правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання боржником судового рішення у встановлений строк без поважних причин. 
Як вбачається зі змісту оскаржуваних у даному позові постанов державного виконавця про накладення штрафу, такі обґрунтовані невиконанням боржниками у виконавчих провадженнях №80479999 та №80470675 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 рішення суду у цивільній справі №727/10283/25 у термін, встановлений законодавством для самостійного виконання рішення суду, який згідно з положеннями частини шостої статті 26 Закону №1404-VIII становить 10 робочих днів. 
Поняття та порядок відліку строків у виконавчому провадженні визначені статтею 11 Закону №1404-VIII.
Так, згідно з частинами першою – третьою вказаної статті строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію. Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом – встановлюються виконавцем. Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом. Строки, встановлені цим Законом, обчислюються в робочих днях, місяцях і роках, а також можуть визначатися посиланням на подію, яка повинна неминуче настати.
Відповідно до частини першої статті 28 Закону №1404-VIII копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі.
Як вбачається з наявних у справі матеріалів, на виконання вказаних положень Закону №1404-VIII державним виконавцем були надіслані постанови від 17 березня 2026 року про відкриття виконавчих проваджень №80479999 та №80470675 на поштову адресу місця проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а саме: АДРЕСА_2 , яка є ідентичною адресі місця проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зазначеній у виконавчому листі Шевченківського районного суду м. Чернівці у справі №727/10283/25, виданого 25 лютого 2026 року.
Згідно з даними АТ «Укрпошта» про трекінг поштових відправлень постанови про відкриття виконавчих проваджень №80479999 та №80470675 отримані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 27 березня 2026 року.
Отже, позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вважаються належним чином повідомленими про початок примусового виконання рішення суду у цивільній справі №727/10283/25 саме з 27 березня 2026 року – дня отримання засобами поштового зв`язку постанов про відкриття виконавчих проваджень №80479999 та №80470675. Відповідно, встановлений частиною шостою статті 26 Закону №1404-VIII строк самостійного виконання рішення суду тривалістю у 10 робочих днів, який розпочався 27 березня 2026 року, станом на день винесення оскаржуваних позивачами постанов про накладення штрафу (26 березня 2026 року) ще не був завершений.
Проте, усупереч наведеному, державний виконавець, накладаючи на позивачів штраф у розмірі по 1700,00 грн з кожного постановами від 26 березня 2026 року у виконавчих провадженнях №80479999 та №80470675, наведених обставин не дослідив та, не пересвідчившись у тому, чи були ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належним чином повідомлені щодо примусового виконання рішення суду у цивільній справі №727/10283/25 та чи були ними отримані постанови про відкриття виконавчих проваджень №80479999 та №80470675 з примусового виконання рішення суду у цивільній справі №727/10283/25 (належних доказів стосовно цього відповідачем у ході судового розгляду цієї справи не надано), дійшов передчасного висновку про наявність підстав для накладання на позивачів штрафів за невиконання рішення суду у встановлений термін.
При цьому суд зауважує, що станом на 26 березня 2026 року не закінчився вказаний у постановах про відкриття виконавчого провадження від 17 березня 2026 року строк у 10 робочих днів навіть рахуючи такий з 18 березня 2026 року (у такому разі строк для самостійного виконання закінчується 31 березня 2026 року).
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що прийняті відповідачем постанови від 26 березня 2026 року у виконавчих провадженнях №80479999 та №80470675 про накладення штрафу на боржників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були ухвалені до закінчення строку, встановленого для самостійного виконання судового рішення, що свідчить про їх передчасність, а, відтак, і протиправність.
Перевіряючи оскаржувані рішення суб`єкта владних повноважень на відповідність їх критеріям, наведеним у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зауважує, що при їх прийнятті відповідач діяв не на підставі закону, який регулює спірні відносини; не обґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття такого виду рішень; нерозсудливо; без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивачів і цілями, на досягнення яких спрямовані рішення. Тому оскаржувані у цій справі постанови про накладення штрафу підлягають скасуванню.
Отже, заявлений позов підлягає задоволенню.
При вирішенні цього спору судом також взято до уваги і висновки Сьомого апеляційного адміністративного суду, зокрема, у справі №240/1044/22 (постанова від 19 жовтня 2022 року) з подібних правовідносин.
Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Особливості визначення шкоди, заподіяної протиправними (незаконними) індивідуальними актами та/або рішеннями, зазначеними у частині першій статті 266-1 цього Кодексу, встановлюються Законом України «Про банки і банківську діяльність» та Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Згідно статей 74-76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Згідно частин першої-третьої статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивачі довели обґрунтованість позову.
Натомість відповідачем не було подано відзив на позовну заяву та, відповідно, не доведено обґрунтованість та законність оскаржуваних постанов.
Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає таке.
Відповідно до частини п`ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України у резолютивній частині рішення (окрім іншого) зазначається розподіл судових витрат.
Частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Частиною першою, сьомою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Згідно з наявними у справі квитанціями позивачами сплачено судовий збір за звернення до суду з цим позовом у розмірі по 1331,20 грн кожним.
Враховуючи, що позов підлягає задоволенню, то наявні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивачів судових витрат у виді судового збору у вказаному розмірі.
Керуючись статтями 39, 241-246, 250, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Першого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання протиправними та скасування постанов задовольнити повністю.
Визнати протиправною та скасувати постанову Першого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 26 березня 2026 року ВП №80469999 про накладення штрафу на ОСОБА_1 в розмірі 1700,00 грн.
Визнати протиправною та скасувати постанову Першого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 26 березня 2026 року ВП №80470675 про накладення штрафу на ОСОБА_2 в розмірі 1700,00 грн. 

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Першого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1331,20 грн.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Першого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1331,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 18 травня 2026 року.

Повне найменування учасників справи: позивачі – ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ); відповідач – Перший відділ державної виконавчої служби у місті Чернівці Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (вул. Леоніда Дергача, буд. 25, 27, м. Чернівці, код ЄДРПОУ 41659926).

Суддя О.П. Лелюк