Справа № 459/3827/25 
Провадження № 2/459/1220/2025

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(заочне)

21 квітня 2026 року Шептицький міський суд Львівської області
в складі: головуючого - судді Новосада М.Д.
з участю секретаря судових засідань Фецан Ю. А. 
позивача ОСОБА_1 
представника позивача ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Шептицький за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , з участю третіх осіб: Органу опіки та піклування Белзької міської ради, ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав, - 

ВСТАНОВИВ :

29.10.2025 позивачка через свого представника звернулася до суду з даним позовом, у якому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування позовних вимог послалася на те, що вона є бабою малолітньої ОСОБА_1 , відповідач є матір`ю останньої, її син ОСОБА_4 - батьком дитини. Батьки проживали спільно без реєстрації шлюбу до 2017 року, після чого розійшлись. Тоді відповідач забрала з собою дитину. Однак через пів року, остання зателефонувала своїй сестрі та попросила забрати дитину від неї, бо в іншому випадку здасть її в інтернат. Дізнавшись про це, ОСОБА_4 забрав дитину до себе та з того часу дитина проживала разом з ним. Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 20.12.2021 визначено місце проживання дочки ОСОБА_1 з батьком ОСОБА_4 . З часу винесення вищевказаного рішення суду, відповідач зникла та не навідувалась до дитини, не вітає її зі святами, не займається її матеріальним утриманням та вихованням, тим самим фактично самоусунулась від виконання батьківських обов`язків. 
На даний момент фактичним вихованням ОСОБА_1 займається вона, оскільки батька дитини ОСОБА_4 було призвано на військову службу під час мобілізації. Вона зверталась до органів опіки з метою встановлення тимчасової опіки над дитиною, проте їй було відмовлено. 
Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства, батько дитини сам виховує неповнолітню дочку, мати з сім`єю не проживає, участі у вихованні дитини не бере.
Відповідач не виконує батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дитини, вчиняє фізичне насильство по відношенню до неї та її онуки, чим грубо порушує свої батьківські обов`язки. Така протиправна поведінка відповідача негативно впливає на дитину і її психологічний стан. Натомість, фактично вона займається вихованням та утриманням дитини. З огляду на це, ефективним та дієвим способом захисту прав та інтересів дитини буде позбавлення відповідача батьківських прав відносно дитини - ОСОБА_1 .
Ухвалою від 12.11.2025 було відкрито провадження у справі.
13.02.2026 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду.
У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали з підстав, вказаних у ньому. Пояснили, що дитина з 2021 року перебувала на вихованні батька, в подальшому, у зв`язку з його мобілізацією дитина залишилась на вихованні у позивача. Відповідач в свою чергу перебуває за кордоном, остання ухиляється від свого конституційного обов`язку щодо виховання дочки.
Свідок ОСОБА_5 , яка є сестрою відповідача у судовому засіданні пояснила, що відповідач двічі була одружена, від першого шлюбу є неї також є дитина, яку вона залишила на колишнього чоловіка та її вихованням не займається. Згодом вона одружилася з ОСОБА_4 , на якого також залишила дитину та поїхала в невідомому напрямку близько 7 років тому. Зараз перебуває в Італії та повертатися намірів не має. Дочку не виховує та матеріально не забезпечує. Вихованням дитини займається батько та баба.
Свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що відповідач є сестрою його цивільної дружини. Вона залишила дитину батькові та займалася особистим життям. Проживала у них, та з початком війни у 2022 році пішла і не повернулася, пізніше повідомила, що перебуває за кордоном. Виховання дочки не здійснювала, до неї не їздила, кошти витрачала лише на себе. У дитини до матері негативне ставлення, з нею вона спілкуватися не бажає. На даний час дитина проживає в с. Хлівчани з батьком та бабою.
Відповідач, будучи належним чином повідомленою про день, час та місце судового розгляду 18.03.2026, 21.04.2026 до суду не з`явилася, не повідомила суд про причини своєї неявки. Жодних заяв, клопотань та відзиву не надала. 
Представник органу опіки та піклування Белзької міської ради просив справу розглядати у його відсутності, щодо задоволення позову не заперечив.
Як передбачено ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. 
За таких обставин, суд вважає за можливе здійснити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Суд, розглянувши позовну заяву, заслухавши думку позивача, його представника, пояснення свідків, вивчивши письмові заяви, дослідивши матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в сукупності, дійшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що батьками малолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Нормою ст. 150 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя.
Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН від 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.
Як роз`яснено у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав від 30 березня 2007 року № 3, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
За нормою п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц зроблено висновок по застосуванню п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України і вказано, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Позивач є бабою малолітньої ОСОБА_1 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження останньої та ОСОБА_4 .
Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 13.12.2021 року визначено місце проживання неповнолітньої дитини - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Як видно з копії довідки, виданої 02.06.2026 в/ч НОМЕР_2 №2782/1, ОСОБА_4 з 09.05.2025 перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації на особливий період у в/ч НОМЕР_2 .
Згідно довідки про склад сім`ї, виданої виконавчим комітетом Белзької міської ради Львівської області, до складу сім`ї, що проживають за адресою: АДРЕСА_1 , входять: ОСОБА_4 (батько дитини та син позивача), ОСОБА_1 , (позивач), ОСОБА_1 (дитина) та брат батька дитини, ОСОБА_7 . 
Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства, №2369/02.1-19 від 13.05.2025 року, батько дитини та син позивача ОСОБА_4 сам виховує неповнолітню дочку гр. ОСОБА_1 . Мати дитини з сім`єю не проживає, участі у вихованні дитини не бере. 
Згідно психологічної характеристики ОСОБА_1 №42/02 від 09.02.2021 року, виданої Червоноградським міським центром соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, зі сторони матері помітна схильність до оральної агресії, почуття страху, сприйняттям ворожості цієї людини до дитини або до інших членів родини. Задля збереження психологічного здоров`я ОСОБА_1 , рекомендовано обмежити її від стресових ситуацій та травматичних переживань, які негативно відображаються на психіці дитини. 
Як вбачається з характеристики ОСОБА_1 , складеної Хлівчанським закладом дошкільної освіти, ОСОБА_8 відвідувала вищевказаний заклад протягом 2021-2022 років. Вихованням дитини займався батько ОСОБА_4 та бабуся, ОСОБА_1 . Дитина мала все необхідне для життя та відвідування саду. Батько ОСОБА_4 відвідував батьківські збори, брав активну участь у всіх заходах, цікавився життям дитини в саду. Матір, ОСОБА_3 , з сім`єю не проживала, з дитиною не спілкувалася, участі у вихованні дитини не брала. 
Характеристикою на ОСОБА_1 , учениці 4 класу Хлівчанської ЗШ І-ІІІ ст. зазначено, що мати, ОСОБА_3 , з дитиною не спілкується, з сім`єю не проживає, участі у вихованні не бере. З класним керівником не контактує, на батьківські збори не з`являється. Наразі вихованням дитини займається бабуся, ОСОБА_1 , яка постійно цікавиться її успіхами та приділяє належну увагу, оскільки батько є мобілізований і проходить військову службу у Збройних силах України. 
Крім того, згідно листа сімейного лікаря від 05.10.2025 року, за весь час надання дитині медичних послуг був присутній батько дитини, матір дитини в свою чергу жодного разу не була присутня і не зверталась до сімейного лікаря для з`ясування стану здоров`я дитини. З.09.05.2025 року супровід дитини до сімейного лікаря здійснює бабуся дитини ОСОБА_1 . 
Також відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства/ фактичного місця проживання особи від 29.09.2025 року вбачається, що сім`я проживає у власному будинку. Мати дитини з сім`єю не проживає, участі у вихованні дитини не бере. ОСОБА_1 сама виховує внучку гр. ОСОБА_1 . 
Служба у справах дітей Белзької міської ради Львівської області у своїй відповіді на адвокатський запит зазначила, що малолітня ОСОБА_1 проживає разом з бабусею та батьком за адресою: АДРЕСА_1 . Зі слів родичів дитини та старости села Хлівчани, встановлено, що мати дитини, ОСОБА_3 за даною не зареєстрована та більше 5 років не проживає. Утриманням, вихованням та розвитком дитини не займається, не цікавиться станом здоров`я та навчанням. Місце перебування її невідоме, на зв`язок з дитиною не виходить. На даний час малолітня дитина проживає з бабусею, так як батько призваний на військову службу. 
Згідно характеристики, складеної виконавчим комітетом Белзької міської ради №3529/02.1-19 від 29.09.2025 року, ОСОБА_1 характеризується позитивно, скарг від сусідів та односельчан на неї не надходило, зауважень з боку виконавчого комітету Белзької міської ради до неї немає.
Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).
У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06 зазначено, що відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини.
В рішенні від 10 вересня 2019 року у справі «Странд Лоббен та інші проти Норвегії» (заява № 37283/13) Європейський суд з прав людини підкреслював, що взаємна радість, яку діти та батьки отримують у суспільстві один від одного, є основним елементом сімейного життя, і заходи держав-відповідачів, що перешкоджають цьому, рівносильні втручанню у право, гарантоване статтею 8 Конвенції. У випадках, коли відповідні інтереси дитини суперечать інтересам батьків, стаття 8 Конвенції вимагає, щоб органи влади держав-відповідачів встановлювали справедливий баланс цих інтересів і при встановленні балансу особливе значення надавалося найкращим інтересам дитини, які в залежності від свого характеру та важливості можуть переважати інтереси батьків. Як правило, найкращі інтереси дитини вимагають, з одного боку, щоб зв`язки дитини з її сім`єю підтримувалися, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною для життя та розвитку дитини, оскільки порушення сімейних зв`язків означає від`єднання дитини від її коріння. З цього слідує, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише за вкрай виняткових обставин і що має бути зроблено все для збереження особистих відносин та відновлення сім`ї.
У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).
За загальним правилом, доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.
Орган опіки та піклування Белзької міської ради вважає доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно її малолітньої доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до поданого висновку.
Частинами 4 та 5 статті 19 Сімейного кодексу України визначено, що при розгляді судом спорів, зокрема щодо позбавлення та поновлення батьківських прав, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.
Разом з цим, з чого виходила комісія з питань захисту прав дитини, які аргументи, мотиви та докази лягли в основу такого рішення не зазначено. У висновку не вказано які заходи вживалися для вирішення проблемних питань, чи проводилися співбесіди з батьками, чи обговорювалася поведінка матері на засіданнях і чи приймалися відповідні рішення та наслідки таких заходів, чи збиралися та враховувалися характеризуючі дані щодо обох батьків, чи проводилися обстеження умов проживання обох батьків, а також не вказано чи враховувалися зазначені обставини при прийнятті рішення про позбавлення батьківських прав. 
Водночас, у частині 6 зазначеної статті зазначено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Отже, висновок та рішення органу опіки та піклування, є дорадчим та не тягне за собою виникнення будь-яких прав чи обов`язків у батьків щодо батьківських прав та визначення способів участі у вихованні дитини, оскільки такий не порушує прав та обов`язків жодного з батьків.
При цьому, правові наслідки для батьків виникають виключно в результаті прийняття рішення судом, в ході якого і відбувається оцінка всіх доказів в сукупності, в тому числі і висновку та рішення органу опіки та піклування, який не має наперед встановленої сили для суду, що розглядає спір про позбавлення батьківських прав.
Надавши належну оцінку висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, суд вважає, що цей висновок не може бути прийнятий до уваги, як такий що є недостатньо обґрунтованим.
Вказаний висновок має рекомендаційний характер не є обов`язковим для суду та суперечить інтересам дитини.
Так, як встановлено судом відповідач та її дочка проживають окремо, тому можливості щодо участі відповідача у вихованні дитини є обмеженими. Натомість пояснення сторони позивача та свідків щодо перебування матері за кордоном спростовуються листом Головного центру обробки інформації ДПС України вх.№455/26 від 13.01.2026, згідно якого відомості щодо перетину відповідачем кордону України в період з 01.01.2018 по 17.12.2025 відсутні.
Очевидно, що сімейні відносини мають «складний» характер, і сім`я може переживати як найкращі, так й найгірші часи. Суду завжди складно зробити висновок про розрив кровних стосунків. Простої бездіяльності з боку матері може бути недостатньо для того, щоб зробити висновок про наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавити одного з батьків батьківських прав. З метою захисту найкращих інтересів дитини очевидно, що їй краще залишатися в сім`ї, з якою у неї вже склався відповідний зв`язок. Втім цього не завжди достатньо, щоб виправдати позбавлення матері всіх батьківських прав.
Суд у відповідності до положення ч. 3 ст.171 СК України враховує, що бажання дитини про позбавлення її матері батьківських прав не може бути абсолютним для суду, так як позбавлення відповідача батьківських прав не відповідатиме інтересам самої дитини, що узгоджується з правовими висновками викладеними в постанові Верховного Суду від 12 серпня 2021 року у справі № 263/401/20 (провадження № 61-8118ск21).
Доказів, що відповідач має негативні характеристики за місцем працевлаштування чи проживання, притягувалася до адміністративної чи кримінальної відповідальності, застосовувала насилля або погрози до дитини, позивачем не надано. 
На переконання суду, позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно дитини є саме свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, а не збігом життєвих обставин, які склалися навколо неї: необізнаність, відсутність матеріальних коштів для утримання дитини, відсутність підтримки рідних та належного супроводу соціальних служб, тощо.
Будь-яких інших доказів, які б вказували на порушення прав дитини відповідачем, на стільки, щоб це вказувало на необхідність застосування такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав, позивачем не представлено та судом не здобуто. При цьому, позивач не довела, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення матері по відношенню до дитини батьківських прав.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 04 грудня 2024 року у справі № 133/747/23, судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (стаття 5 Декларації ООН про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на національному і міжнародному рівнях від 03 грудня 1986 року). Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.
Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин, наявності таких обставин у цій справі не доведено.
Судом не встановлено достатніх підстав для висновку щодо позбавлення відповідача батьківських прав відносно її дочки, тому задля можливості збереження правового зв`язку між матір`ю та донькою, для забезпечення її гармонійного розвитку та становлення особистості, надати матері шанс виправити свою поведінку.
Керуючись ст.ст. 2, 12,13, 81, 141, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 ), з участю третіх осіб: Органу опіки та піклування Белзької міської ради (ЄДРПОУ 44391401, вул. Домініканська, 1, м. Белз, Львівська область), ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 ) про позбавлення батьківських прав - відмовити.
На рішення може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 01.05.2026.

Суддя: М. Д. Новосад