ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/3591/25  Номер провадження 22-ц/814/980/26	Головуючий у 1-й інстанції Яковенко Н. Л.  Доповідач ап. інст. Триголов В. М.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Триголова В.М.,
суддів: Дорош А.І., Лобова О.А.
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду міста Полтави від 25 вересня 2025 року по справі за позовом Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація № 2» Полтавської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території, -
В С Т А Н О В И В :
У травні 2025 року КП «ЖЕО № 2» Полтавської міської ради звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.
Позовна заява обґрунтована тим, що відповідач ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , отримав надані позивачем послуги, але свого обов`язку з оплати не виконав, за період з 01.04.2012 по 31.03.2025 за вказаною адресою утворилася заборгованість за спожиті послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в розмірі 11754,34 грн.
В своїй позовній заяві просив суд стягнути з відповідача заборгованість за отримані послуги в розмірі 11754,34 грн. Також просив стягнути з відповідача понесенні судові витрати.
Рішенням Київського районного суду міста Полтави від 25 вересня 2025 року позовні вимоги Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційнаорганізація №2» Полтавської міської ради задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація № 2» Полтавської міської ради заборгованість за отримані за адресою АДРЕСА_1 , послуги за період з 01.03.2017 по 31.03.2025 в розмірі 9523 грн 74 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація № 2» Полтавської міської ради понесені судові витрати в розмірі 2453,29 грн.
Непогодившись із вказаним рішенням його в апеляційному порядку оскаржив відповідач ОСОБА_1 . Скарга мотивована тим, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права .
Апелянт вказує, що споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними (аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц і в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16)
При зверненні до суду позивач просив стягнути заборгованість за надані послуги в розмірі 11754,34 грн, за період з 01.04.2012 р. по 31.03.2025 р., посилаючись на те, що зазначені послуги надавались КП «ЖЕО №2» саме  ОСОБА_1 . 
Однак, матеріали справи не містять доказів на підтвердження зазначених обставин. Судом першої інстанції не взято до увагу, що позивачем не надано жодного доказу, який би підтверджував право вимоги до ОСОБА_1 як відповідача за надані послуги за зазначений в позовній заяві період. Зокрема, те що відповідач фактично проживав у квартирі АДРЕСА_2 та отримував наданні позивачем послуги з утримання будинку та прибудинкової території (за вище вказаною адресою) та є належним відповідачем у даному спорі. Крім того, договір про надання зазначених послуг між ОСОБА_1 та КП «ЖЕО №2» - не укладався. До матеріалів справи не надано жодного доказу щодо укладення між ОСОБА_1 та позивачем будь-якого договору. Підставою для нарахування оплати за житлово-комунальні послуги та виникнення у відповідача зобов`язань по їх оплаті виникають з факту надання таких послуг і їх споживання. Однак докази на підтвердження даних обставин в матеріалах справи не містяться.
Зважаючи на викладене апелянт просить скасувати рішення Київського районного суду міста Полтави від 25 вересня 2025 року , та постановити нове про відмову в задвленні позовних вимог в повному обсязі.
Від позивача КП «ЖЕО № 2» Полтавської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу , в якому останній посилаючись на законність рішення суду першої інстанції просить апеляційну скаргу залишити без задовлення.
Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
У справі встановлено, що відповідач ОСОБА_1 у встановленому законом порядку зареєстрував своє постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
Також встановлено, що позивач КП «ЖЕО № 2» обслуговує будинок за адресою АДРЕСА_3 .
За адресою АДРЕСА_1 за період з 01.04.2012 по 31.03.2025 утворилася заборгованість за спожиті послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, яка становить 11754,34 грн.
Частково задовольняючи позовні вимоги , суд першої інстанції виходив з того , суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити в межах строків позовної даності за період з 01.03.2017. Тому з відповідача  ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація № 2» Полтавської міської ради підлягає стягненню заборгованість за отримані за адресою  АДРЕСА_1 , послуги за період з 01.03.2017 по 31.03.2025 в розмірі 9523 грн 74 коп.
Колегія суддів погоджується із відповідним висновком суду першої інтанції з огляду на слідуюче.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та правил відповідно до звичаїв ділового обороту або вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчиненні певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до статей 66, 67, 162 ЖК України, за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги.
Крім того, відповідно до статті 322 ЦК України, на власника покладається тягар утримання майна.
Згідно з пунктом 5 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV (який втратив чинність 01.05.2019) споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Частиною 2статті 32 Закону України«Про житлово-комунальніпослуги» №1875-IV (який втратив чинність 01.05.2019) передбачено, що розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.
У відповідності до пункту 5 частини другої статті 7 Закону України«Про житлово-комунальніпослуги» №2189-VIII (у чинній редакції) індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Частиною 1 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.
Розрахунковим періодом для оплати спожитої послуги є календарний місяць. Оплата послуги здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом (граничний строк внесення плати за спожиту послугу), якщо інший порядок та строки не визначені договором. За бажанням споживача оплата послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів.
Згідно матеріалів справи встановлено, що відповідно до відомостей Єдиного державного демографічного реєстру відповідач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 .
Судом першої інстанції встановлено та не заперечувалося учасниками справи, що КП «ЖЕО №2» Полтавської міської ради здійснює обслуговування будинку за адресою: АДРЕСА_3 .
Мешканцям вказаного будинку послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій надає КП «ЖЕО №2» згідно тарифу, переліку, у строки та з періодичністю, визначеними рішенням виконавчого комітету Полтавської міської ради №50 від 20.02.2008, №68 від 04.04.2018, з урахуванням рішення виконавчого комітету Полтавської міської ради №226 від 21.10.2021.
Звертаючись до суду з позовом, КП «ЖЕО №2» зазначало, що за період з 01.04.2012 по 31.03.2025 за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 31.03.2025 утворилася заборгованість у розмірі 11 754,34 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості (т.1 а.с. 17-20).
Основні засади правовідносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені в Законі України «Про житлово-комунальні послуги».
Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.
Згідно з ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.
Згідно п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачі зобов`язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Статтею 27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що разі ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг споживач має право викликати виконавця комунальних послуг (його представника) для перевірки кількості та/або якості наданих послуг. За результатами перевірки якості надання комунальних послуг або якості послуг з управління багатоквартирним будинком складається акт-претензія, який підписується споживачем та виконавцем комунальної послуги або управителем (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком). Акт-претензія складається виконавцем комунальної послуги або управителем (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) та споживачем і повинен містити інформацію про те, в чому полягало ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальної послуги або послуги з управління багатоквартирним будинком, дату (строк) її ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості, а також іншу інформацію, що характеризує ненадання послуг, надання їх не в повному обсязі або неналежної якості. Виконавець комунальної послуги або управитель (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) протягом п`яти робочих днів вирішує питання щодо задоволення вимог, викладених в акті-претензії, або видає (надсилає) споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензії. У разі ненадання виконавцем (управителем) відповіді в установлений строк претензії споживача вважаються визнаними таким виконавцем (управителем).
Отже, законом встановлена форма та порядок засвідчення факту надання комунальних послуг неналежної якості, а також вимоги щодо їх оформлення у вигляді актів-претензії з визначенням подальшого порядку їх доведення до відома виконавцю послуг.
Однак в матеріалах справи відсутні акти-претензії, складені і доведені до відома позивача у встановленому законом порядку, та залишені ним без реагування, які б підтверджували ненадання позивачем житлово-комунальних послуг з утримання будинку та прибудинкової території чи надання таких неналежної якості.
Колегія суддів зауважує, що наявними в матеріалах справи доказами доводиться факт здійснення Житлово-експлуатаційною організацією №2 заходів і робіт, пов`язаних з утриманням будинків і споруд та прибудинкових територій.
Враховуючи наведене, суд першої інстанції, встановивши факт надання позивачем та отримання відповідачами послуг з утримання будинку та прибудинкової території, порушення строків їх оплати зробив правильний висновок про наявність правових підстав для стягнення з відповідачів заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг у межах строку позовної давності.
У постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц (провадження № 61- 11107св18) зроблено висновок, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Питання щодо фактичного користування житлово-комунальними послугами входить до предмета доказування у справі та має істотне значення для її правильного вирішення.
В порядку визначеному ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
В силу ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
В свою чергу, відповідач не надав суду доказів на підтвердження того, що він звертався до позивача з приводу ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг, складав відповідні акти-претензії чи викликав представників позивача для перевірки кількості та/або якості наданих послуг у порядку, передбаченому законом.
Суд звертає увагу, що власник квартири (споживач) у багатоповерховому будинку не може не отримувати послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території, як і виконавець послуг не може припинити їх надання одному із власників квартир, адже послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території (як-то прибирання прибудинкової території, сходових кліток, вивезення відходів, технічне обслуговування внутрішньо будинкових систем, тощо) мають загальний характер, тобто споживаються одночасно всіма мешканцями багатоквартирного будинку, а припинення їх надання окремому споживачу є неможливим.
Доказів звернення мешканців будинку АДРЕСА_3 , з актами претензіями щодо ненадання позивачем даних послуг матеріали справи не містять. Також, скаржником до справи не долучено доказів повідомлення надавача послуг про не проживання ОСОБА_1 , за вищевказаною адресою та відповідно неотримання ним наданих послуг.
Тож, наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог є законними і обгрунтованими, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Наведене свідчить, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦІК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Оскільки при відкритті провадження ухвалою Полтавського апеляційного суду від 01 грудня 2025 року скаржнику було відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення , а апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , залишено без задоволення , суд вважає за необхідне стягнути з  ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 4 542 грн.
Керуючись ст.ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375,382 ЦПК України, суд -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду міста Полтави від 25 вересня 2025 року – залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 4 542 грн , сплата якого була відстрочена ухвалою Полтавського апеляційного суду від 01 грудня 2025 року до ухвалення судового рішення за результатами перегляду апеляційної скарги.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий суддя: В.М. Триголов

Судді: А.І. Дорош

О.А. Лобов