ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/1178/25 Головуючий суддя І інстанції Невеніцин Є. В.
Провадження № 22-ц/818/1080/26 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: інших фактів, з них:.

П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 квітня 2026 року     м. Харків
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого Яцини В.Б.
суддів колегії Мальованого Ю.М., Тичкової О.Ю., 
за участю секретаря судового засідання Шевцової К.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління державної міграційної служби у Харківській області на рішення Шевченківського районного суду м. Харкова від 15 вересня 2025 року, у цивільній справі № 638/1178/25, за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Головне управління державної міграційної служби у Харківській області, Головне управління ДПС у Харківській області, П`ята Харківська міська державна нотаріальна контора про встановлення факту, що має юридичне значення,
в с т а н о в и в :
У січні 2025 року представник заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Головне управління державної міграційної служби у Харківській області, Головне управління ДПС у Харківській області, П`ята Харківська міська державна нотаріальна контора.
Заява мотивована тим, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є батьком заявниці, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 на території РФ. Місце реєстрації свого проживання у м. Харкові батько за життя не змінював, але вимушено тимчасово перебував в РФ у зв`язку із хворобою його матері, де й помер. У свідоцтві про його смерть зазначено, що він був громадянином РФ, що не відповідає дійсності, бо в наявності є його оригінал паспорта громадянина України, адреса його реєстрації по місцю постійного проживання в м. Харків, у тому числі, й на день його смерті. Отже, ОСОБА_4 був резидентом України.
Вказала, що спадкоємцями за законом є донька ОСОБА_4 - ОСОБА_1 , та дружина - ОСОБА_2 . Нотаріусом П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори роз`яснено, що заявниці та ОСОБА_2 , як спадкоємцям першого ступеня спорідненості, для оформлення спадщини за нульовою ставкою податку на доходи фізичних осіб необхідно надати підтвердження статусу податкового резидента України померлого. З метою встановлення фактів щодо громадянства та президентства ОСОБА_4 , адвокат Пожидаєв Г. звернувся з адвокатським запитом до ГУ ДСП в Харківській області з метою отримання відповідної довідки, проте листом від 08.08.2024 було відмовлено у підтвердженні податкового президентства України ОСОБА_4 , у зв`язку із тим, що видача таких довідок на померлих осіб не передбачена чинним законодавством.
Посилаючись на вказані обставини, заявниця просила встановити факт, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в Російській Федерації, Ростовська область, м. Ростов-на-Дону, на день смерті був громадянином України, постійно проживав на території України за адресою: АДРЕСА_1 , отже був податковим резидентом України.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Харкова від 15 вересня 2025 року заяву ОСОБА_1 задоволено. Встановлено факт, що громадянин України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , був податковим резидентом України.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Головне управління державної міграційної служби у Харківській області подало апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні заяви.
Зазначено, що стосовно громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у державному реєстрі актів цивільного стану відсутні будь-які записи щодо факту смерті. Отже, як на день прийняття оскаржуваного рішення, так і на сьогоднішній день відсутні відомості щодо смерті громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Натомість заявниця посилається на свідоцтво про смерть як на підтвердження факту ОСОБА_4 , проте у даному документі зазначено інше громадянство ОСОБА_4 - він зазначений російським громадянином. Таким чином, не була підтверджена належним чином тотожність смерті цієї особи.
Також вказано, що встановлення факту, що громадянин України  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , був податковим резидентом України, - на думку апелянта, не відповідає вимогам статті 319 ЦПК України а саме - судове рішення не відповідає меті його встановлення - у ОСОБА_1 прав на спадкування за померлим російським громадянином ОСОБА_4 .
В обґрунтування мети встановлення вказаного факту, заявниця посилається на необхідність прийняття нею та її матір`ю ОСОБА_2 (дружиною ОСОБА_4 ) спадщини від померлого ОСОБА_4 , як спадкоємцями першого ступеня спорідненості, за нульовою ставкою податку на доходи фізичних осіб. Згідно з інформацією, що міститься у відповіді на запит адвоката Пожидаєва Г., наданої ГУ ДМС у Харківській області, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як на 12.07.2022, так і на теперішній час є громадянином України, відомості про реєстрацію його смерті до ГУ ДМС у Харківській області не надходили, також жодних звернень з питання припинення/втрати громадянства України ОСОБА_4 не надходило. 
Зауважує, що у даному випадку встановлення юридичного факту не відповідає заявленій меті - прийняття ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спадщини від померлого ОСОБА_4 - не може вважатись коректною та обґрунтованою, оскільки на території України не підтверджено та не зареєстровано факт смерті громадянина України ОСОБА_4 , що унеможливлює прийняття спадщини. Заява про встановлення факту приналежності ОСОБА_4 до громадянства України може бути обґрунтованою, у разі, якщо цей факт необхідно встановити з метою коректної державної реєстрації факту його смерті, але не з метою прийняття спадщини.
Також звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що суд безпідставно не взяв до уваги, що в матеріалах справи є копія витягу з державного реєстру актів цивільного стану, відповідно до якого відсутні відомості щодо факту смерті громадянина України ОСОБА_4 . 
У письмовому відзиві на апеляційну скаргу представник заявника - адвокат Мух К.Б. просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду залишити без змін.
Вказала, що Головне управління державної міграційної служби у Харківській області не надало докази направлення копії апеляційної скарги зацікавленій особі - ОСОБА_2 . Суд апеляційної інстанції повинен був би залишити апеляційну скаргу Головного управління державної міграційної служби у Харківській області без руху та надати строк для усунення недоліків - надання доказів направлення апеляційної скарги заінтересованій особі - ОСОБА_2 .
Зауважує, що Департаментом реєстрації Харківської міської ради на підставі Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , видане 05 лютого 2024 року 96100055 міським (Кіровським) відділом записів актів цивільного стану Адміністрації міста Ростов-на-Дону (актовий запис №170229610005508641008) ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 27.03.2024 було знято з реєстрації за адресою АДРЕСА_1 . Відокремленим відділом П`ятої Харківською міською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №503П/2022 також на підставі Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , видане 05 лютого 2024 року 96100055 Міським (кіровським) відділом записів актів цивільного стану адміністрації міста Ростов-на-Дону.
Апелянт вказує, що свідоцтво про смерть НОМЕР_2 від 05.02.2024, видане в РФ, має юридичну силу на території України, а тому наявна у матеріалах справи копія засвідченого належним чином свідоцтва про смерть ОСОБА_4 має юридичну силу на території України, а доводи представника Головного управління ДМС України в Харківській області в цій частині безпідставні та суперечать нормам законодавства.
Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.
Задовольняючи заяву суд першої інстанції вказав наступні мотиви свого рішення.
Громадянин України - ОСОБА_4 є резидентом України, оскільки не позбавлений громадянства України, був внесений Державною податковою адміністрацією України до Державного реєстру фізичних осіб та присвоєний йому відповідний ідентифікаційний номер, мав тісні особисті та економічні зв`язки в Україні, мав нерухомість на території України, таким чином центром життєвих інтересів спадкодавця була саме Україна, а тому вимоги заяви в цій частині обґрунтовані та підлягають до задоволення.
Колегія суддів не згідна з тим, що при таких обставинах запитаний заявницею юридичний факт має встановлюватися судом.
Згідно частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
За правилами статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Факти, що мають юридичне значення - це факти, з якими закон пов`язує виникнення, зміну або припинення правовідносин. Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду у порядку окремого провадження, зокрема, за умови, що факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав фізичних та юридичних осіб.
У пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх 
встановлення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Згідно з пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.
Згідно зі статтями 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
За приписами частин першої статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.
Водночас положеннями підпункту «а» підпункту 174.2.1 пункту 174.2 статті 174 Податкового кодексу України за нульовою ставкою податку на доходи фізичних осіб оподатковуються об`єкти спадщини (дарування), що успадковуються членами сім`ї спадкодавця першого та другого ступенів споріднення.
Тоді як за приписами підпункту 174.2.2 пункту 174.2 статті 174 цього ж Кодексу фізичні особи - резиденти, які отримують спадщину (подарунок) від фізичної особи - резидента, але не відносяться до членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення, сплачують податок на доходи фізичних осіб за ставкою 5 відсотків від вартості будь-якої спадщини (подарунку). Крім того така спадщина оподатковується військовим збором 5 відсотків.
Доказом родинних та інших відносин спадкоємців зі спадкодавцем є: свідоцтва органів державної реєстрації актів цивільного стану, повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копії актових записів, копії рішень суду, що набрали законної сили, про встановлення факту родинних та інших відносин, а також документи, видані органами іноземних держав, які посвідчують такі факти (пункт 4.4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5).
Аналіз зазначених норм права дає можливість дійти висновку, що не можуть розглядатися в порядку окремого провадження заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, якщо чинним законодавством передбачений інший порядок його встановлення.
Судом першої інстанції встановлені наступні обставини.
Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу №494319 19 липня 1986 між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено шлюб (а.с.16 т.1). 
З свідоцтва про народження № НОМЕР_3 вбачається, що батьками ОСОБА_5 є ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (а.с.11 т.1)
Відповідно до копії паспорта серії НОМЕР_4 ОСОБА_4 є громадянином України. Згідно картки фізичної особи-платника податків ОСОБА_4 одержав ідентифікаційний номер наданий Державною податковою адміністрацією України 28.03.1998 року (а.с.14-15 т.1).
Як вбачається з копії свідоцтва про смерть № НОМЕР_5 , засвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Єпіфанцевою Н.В., що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_5 у РФ (а.с.18-19 т.1).
За повідомлення Головного управління Державної міграційної служби в Харківській області від 08.08.2024 перевіркою не виявлено інформації щодо визнання недійсним паспорта громадянина України ОСОБА_4 , відомості про реєстрацію його смерті не надходили. Інформація з ДКС МЗС України щодо виходу ОСОБА_4 з громадянства України не надходила, він є громадянином України, у тому числі станом на 12.07.2022 (а.с.21 т.1).
За реєстром територіальної громади міста Харкова місце проживання ОСОБА_4 з 09.02.1990 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.31 т.1).
Листом від 24 вересня 2024 року за вих.№1184/02-14 державний нотаріус П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори Стрельников А., повідомив, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , є спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 , який на день смерті був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 , після якого у П`ятій Харківській міській державній нотаріальній конторі заведена спадкова справа №503П/2022 (а.с.32 т.1).
Також, згідно копії спадкової справи №503П/2022, яка заведена 27.12.2022 місце проживання ОСОБА_1 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , також за вказаною адресою станом на день відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 зареєстровані: - померлий ОСОБА_4 , та ОСОБА_2 (а.с.31, 32 т.1).
Отже, маючи намір вступити у спадщину після смерті свого батька та оформити його заявниця звернулась у встановлений законом строк з відповідною заявою про прийняття спадщини до державного нотаріуса П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори Стрельников А. та надала Свідоцтво про смерть ОСОБА_4 . Однак, вказує, що у відповідній графі вказаного свідоцтва про смерть помилково зазначено, що померла є громадянином Росії.
Суд першої інстанції правильно зазначив, що згідно з правовими висновками, які були висловлені у постанові ВС по справі 757/27745/24-ц від 04.08.2025, у постанові по справі № 643/1873/23 від 31.01.2024 вищевказана копія свідоцтво № НОМЕР_5 про смерть ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 у РФ, не зважаючи на те, що він у вказаному свідоцтві зазначений російським громадянином, має визнаватися в Україні без додаткової легалізації. Відтак вказане свідоцтво має юридичну силу на території України та доводи представника Головного управління ДМС України в Харківській області в цій частині дійсно безпідставні та суперечать нормам законодавства.
Разом з тим, суд першої інстанції не звернув уваги, що внаслідок визнання та обов`язкової сили згаданого свідоцтва про смерть ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 заявниця на позбавлена можливості спадкування та оформлення спадщини у позасудовому порядку. При цьому підтвердження юридичного факту чи мав ОСОБА_4 статус резидента України згідно податкового законодавства - також вирішується у позасудовому порядку на підставі тих самих документів, які наявні у матеріалах справи та на які покликався суд першої інстанції у оскарженому рішенні суду. 
Згідно пункту 174.2.3. Податкового Кодексу України за ставкою 18% оподатковується будь-який об`єкт спадщини, що успадковується спадкоємцем від спадкодавця-нерезидента. В той час як успадкування майна за резидентом України не оподатковується подібним чином.
Статус резидента України набувається в порядку, передбаченому наказом ДПА України № 173 від 12.04.2002 "Про підтвердження статусу податкового резидента України". 
Так згідно п 14.1.213. Податкового кодексу України резиденти - це: в) фізична особа - резидент - фізична особа, яка має місце проживання в Україні.
Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Відповідно до частин першої, другої статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).
Згідно з пп."а" пп.174.2.1 п.174.2 ст.174 ПК України, за нульовою ставкою податку на доходи фізичних осіб оподатковується вартість власності, що успадковується членами сім`ї спадкодавця першого ступеня споріднення.
За визначенням пп.14.1.263 п.14.1 ст.14 ПК України, членами сім`ї фізичної особи першого ступеня споріднення вважаються її батьки, чоловік або дружина, діти, у тому числі усиновлені. Інші члени сім`ї фізичної особи вважаються такими, що мають другий ступінь споріднення.
Відповідно до п.174.2.3 ст.174 ПК України, об`єкти спадщини оподатковуються, за ставкою, визначеною у пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу, для будь-якого об`єкта спадщини, що успадковується спадкоємцем від спадкодавця-нерезидента, та для будь-якого об`єкта спадщини, що успадковується спадкоємцем-нерезидентом від спадкодавця-резидента.
Поняття "резидент" та умови набуття фізичною особою статусу резидента України визначені пп.14.1.213 п.14.1 ст.14 ПК України, згідно з пп."в" якого фізична особа - резидент - це фізична особа, яка має місце проживання в Україні.
У разі якщо фізична особа має місце проживання також в іноземній державі, вона вважається резидентом, якщо така особа має місце постійного проживання в Україні; якщо особа має місце постійного проживання також в іноземній державі, вона вважається резидентом, якщо має більш тісні особисті чи економічні зв`язки (центр життєвих інтересів) в Україні. У разі якщо державу, в якій фізична особа має центр життєвих інтересів, не можна визначити, або якщо фізична особа не має місця постійного проживання у жодній з держав, вона вважається резидентом, якщо перебуває в Україні не менше 183 днів (включаючи день приїзду та від`їзду) протягом періоду або періодів податкового року.
При цьому постійне місце проживання - це місце проживання на території будь-якої держави не менше одного року громадянина, який не має постійного місця проживання на території інших держав і має намір проживати на території цієї держави протягом будь-якого строку, не обмежуючи таке проживання певною метою, і за умови, що таке проживання не є наслідком виконання цим громадянином службових обов`язків або зобов`язань за договором (контрактом) (пп.45 п.1 ст.4 Митного кодексу України).
Достатньою (але не виключною) умовою визначення місця знаходження центру життєвих інтересів фізичної особи є місце постійного проживання членів її сім`ї або її реєстрації як суб`єкта підприємницької діяльності.
Якщо неможливо визначити резидентський статус фізичної особи, використовуючи попередні положення пп.14.1.213 п.14.1 ст.14 ПК України, фізична особа вважається резидентом, якщо вона є громадянином України.
Достатньою (але не виключною) умовою визначення місця знаходження центру життєвих інтересів фізичної особи є місце постійного проживання членів її сім`ї або її реєстрації як суб`єкта підприємницької діяльності.
Якщо неможливо визначити резидентський статус фізичної особи, використовуючи попередні положення цього підпункту, фізична особа вважається резидентом, якщо вона є громадянином України.
Місцем проживання фізичної особи згідно із частиною першою ст. 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Отже Податковий кодекс України встановлює, що основним критерієм за яким особа вважається резидентом України - це наявність місця проживання в Україні.
Таким чином, згадані вище нормативні акти передбачають позасудовий порядок встановлення, чи належала особа до резидентів України на день її смерті.
Наведене свідчить, що суд помилково покликався на те, що законодавство України не передбачає існування аналогічної юридичної процедури для підтвердження статусу резидента України для особи яка вже померла, оскільки у даному випадку юридичне значення має статус особи на день смерті, тобто коли вона ще була живою, а тому у даному випадку суд неправильно витлумачив зміст українського законодавства.
Отже, доводи скарги в цій частині знайшли своє підтвердження у матеріалах справи та спростовують висновки суду про те, що вказана заява має розглядатися у судовому порядку відповідно до ст.ст. 293, 315 ЦПК України. При цьому заявниця не позбавлена можливості на захист своїх податкових прав, у разі їх порушення, - у порядку адміністративного судочинства.
У кожному разі суддя зобов`язаний перевірити підвідомчість даної заяви суду. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у прийнятті заяви на підставі п.1 ч. 1 ст. 186 ЦПК, а коли справу вже порушено - закриває провадження в ній на підставі п.1 ч. 1 ст.255 ЦПК України.
Суд першої інстанції неправильно оцінив обставини справи, з порушенням вказаних норм ст.ст 186, 255 ЦПК України розглянув заяву, яка не підлягала розгляду у порядку цивільного судочинства, тому відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦПК України колегія суддів скасовує оскаржене судове рішення повністю з закриттям провадження у справі.
Керуючись п.1 ч. 1 ст. 255, ст. 259, п. 4 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
постановив :
Апеляційну скаргу Головного управління державної міграційної служби у Харківській області- задовольнити частково.
Рішення Шевченківського районного суду м. Харкова від 15 вересня 2025 року-скасувати.
Провадження у цивільній справі № 638/1178/25 за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНКПП НОМЕР_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на день смерті був громадянином України, постійно проживав на території України за адресою: АДРЕСА_1 , а отже був податковим резидентом України - закрити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня ухвалення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складений 01 травня 2026 року.
 
Головуючий     В.Б.Яцина 

Судді колегії         Ю.М.Мальований 

О.Ю.Тичкова