ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

23 червня 2026 року м. Житомир справа № 500/6197/25
категорія 106030200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Чернової Г.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, 

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду у порядку, визначеному статтею 29 Кодексу адміністративного судочинства України, з Тернопільського окружного адміністративного суду 04.03.2026 надійшла адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, у якому просить:
визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн. гривень на підставі абзацу 4 пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року № 153;
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову винагороду у розмірі 1 млн. гривень на підставі абзацу 4 пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року № 153.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач протиправно відмовив позивачу у виплаті одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн. гривень, передбаченої пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану». Вважаючи, що у нього наявні всі визначені даним нормативним актом умови для отримання вказаної одноразової грошової винагороди, позивач звернувся до суду за захистом свої прав.
Ухвалою суду від 10.03.2026 прийнято справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
Від відповідача надійшов відзив, у якому проти задоволення позову заперечив. На думку відповідача, що позивач не набув права на отримання одноразової грошової допомоги оскільки в Порядку реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 р. № 153 чітко зазначено критерії, яким повинні відповідати військовослужбовці, щоб отримати передбачену одноразову грошову допомогу. Оскільки на момент набрання чинності Постанови № 153 позивач брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України 0 місяців 15 днів (тобто, менше ніж 6 місяців), він не набув права на отримання спірної грошової допомоги у розмірі 1000000 гривень.
Дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у письмовому провадженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив таке.
29.10.2020 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , був призваний на строкову військову службу ІНФОРМАЦІЯ_3 та з 30.10.2020 проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України.
19.07.2023 між позивачем та Міністерством внутрішніх справ в особі командира військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 полковника ОСОБА_2 було укладено контракт на строк до оголошення демобілізації.
10.11.2024 позивач вибув у службове відрядження до ОТУ "Донецьк" ОСУВ " ІНФОРМАЦІЯ_5 " для виконання бойових завдань, а 20.11.2024 під час виконання бойових завдань отримав мінно-вибухове поранення: відкритий перелом правої ліктьової кістки; вогнепальні кульові та осколкові сліпі та наскрізні поранення м`яких тканин лівого передпліччя, лівого стегна та обох гомілок. У зв`язку із пораненням перебував на стаціонарному та реабілітаційному лікуванні в різних медичних закладах з 24.11.2024 по 04.09.2025.
Згідно рішення військово-лікарської комісії ТУ "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Тернопільській області" від 05.09.2025 №506/с-НГУ ОСОБА_1 на підставі статті 78а, 76а, 79в графи ІІ Розкладу хвороб визнаний непридатним до військової служби.
З 22.09.2025 згідно рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності. Причиною інвалідності зазначено: поранення (контузії, каліцтва), захворювання або інші ушкодження здоров`я, одержані під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди.
Позивач 11.09.2025 звернувся до командування в/ч НОМЕР_1 з рапортом про виплату одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану». До рапорту позивач додав копію довіки про несудимість та копію первинної медичної карти (форма 100).
Листом № 50-02/12-4848-2025 від 01.10.2025 позивачу було повідомлено про відмову у виплаті одноразової грошової винагороди у зв`язку з тим, що станом на дату набрання чинності Постановою №153 (13.02.2025) позивач брав безпосередню участь у бойових діях в районах ведення бойових дій терміном 10 днів, а відтак підстави для нарахування та виплати винагороди, передбаченої Постановою №153 відсутні. 
Не погоджуючись з відмовою у виплаті одноразової грошової допомоги, передбаченої Постановою №153, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон №2232-ХІІ), норми якого суд застосовує в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.
За змістом ч.1, ч.3 ст.1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Частиною 6 ст. 2 Закону №2232-XII визначені види військової служби, зокрема, строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також інші види.
Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч.14 ст.2 Закону №2232-XII).
Відповідно до ч.1 ст.4 Закону 2232-ХІІ Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову (направлення) громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом.
Держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів, як це передбачено ч.1 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII)).
За правилами ч. 2 ст. 9 Закону №2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Частиною 4 статті 9 Закону №2011-XII передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
11.02.2025 Кабінет Міністрів України прийняв Постанову №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану», пунктом 2 якої затверджений Порядок реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану та форму контракту про проходження громадянами України віком від 18 до 25 років військової служби у Збройних Силах України, Національній гвардії України та Державній прикордонній службі України на посадах осіб рядового складу (далі Постанова № 153).
Пунктом 3 Постанови №153, чинної станом на час виникнення спірних відносин установлено, що учасникам експериментального проекту є: громадяни України віком від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії або Державної прикордонної служби на посади рядового складу.
Відповідно до пункту 4 Постанови №153 громадянам України з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24 лютого 2022 р. № 64, затвердженим Законом України Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24 лютого 2022 р. № 2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень;
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених);
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі;
військовослужбовцям, зазначеним в абзацах другому та третьому цього пункту у разі, коли вони притягувалися до кримінальної відповідальності, два або більше разів притягувалися до адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився, винагорода не виплачується;
виплата винагороди здійснюється також військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які відповідають вимогам щодо виплати винагороди, зазначеним в абзаці другому цього пункту, та:
були прийняті на військову службу за контрактом під час воєнного стану, з числа осіб, які проходили строкову військову службу;
проходили військову службу і були атестовані до присвоєння первинного офіцерського звання офіцерського складу молодший лейтенант;
проходили військову службу, мали спеціальні звання або класні чини та були переатестовані до присвоєння офіцерського звання.
Отже, із аналізу норм Постанови №153, тобто станом на час проходження позивачем військової служби, слідує, що особам рядового, сержантського і старшинського складу, які у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу, зокрема, до Збройних Сил, проходять військову службу під час воєнного стану та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн грн.
У свою чергу, військовослужбовцям, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності Постановою №153, у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі.
Варто зауважити, що така винагорода виплачується військовослужбовцям за умови, якщо вони не були притягнуті до кримінальної відповідальності, адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення.
Як встановлено судом, позивач 29.10.2020 був призваний на строкову військову службу ІНФОРМАЦІЯ_3 та з 30.10.2020 проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України.
19.07.2023 між позивачем та Міністерством внутрішніх справ в особі командира військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 полковника ОСОБА_2 було укладено контракт на строк до оголошення демобілізації.
Позивач брав безпосередню участь в бойових діях під час здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України з 11.11.2024 по 25.11.2024, що підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_1 від 27.03.2025 №2141. 
Сумарна кількість днів безпосередньої участі позивача у бойових діях становить 14 днів.
20.11.2024 під час виконання бойових завдань отримав мінно-вибухове поранення: відкритий перелом правої ліктьової кістки; вогнепальні кульові та осколкові сліпі та наскрізні поранення м`яких тканин лівого передпліччя, лівого стегна та обох гомілок. У зв`язку із пораненням перебував на стаціонарному та реабілітаційному лікуванні в різних медичних закладах з 24.11.2024 по 04.09.2025, а саме:
з 24.11.2024 по 27.1 1.2024 - лікувався стаціонарно в КНП МКЛ №16 ДМР;
з 28.11.2024 по 01.01.202.5 - лікувався в КНК ВОКІ ім. Пирогова;
з 01.01.2025 по 09.01.2025 - перебував на стаціонарному лікуванні у ДУ "ТМО МВС України по Вінницькій області";
з 09.01.2025 по 06.02.2025 - знахолився на стаціонарному лікуванні у КПП "Тернопільська обласна клінічна лікарня" ТОР;
з 06.02.2025 по 05.04.2025 - стаціонарне лікування у ДУ "ТМО МВС України по Тсрнопільській області";
з 06.04.2025 по 30.04.2025 - перебував на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні ТОКЛ ТОР;
з 30.04.2025 по 26.05.2025 - переведений в ДУ ТМО по Тернопільській області;
з 05.06.2025 по 23.06.2025 - знаходився на лікуванні у ДУ "ТМО МВС України по Тернопільській області";
з 26.05.2025 по 04.06.2025 - лікування у відділенні хірургії №1 ТОКЛ;
з 05.06.2025 по 23.06.2025 - знаходився на лікуванні ДУ "ТМО МВС України по Тернопільській області";
з 23.06.2025 по 01.07.2025 - лікування у військовому госпіталі Національної гвардії України (в/ч НОМЕР_3 ), АДРЕСА_1 ;
з 01.07.2025 по 22.07.2025 - стаціонарне лікування у ДУ "ТМО МВС України по Тернопільській області";
з 23.07.2025 по 05.08.2025 - реабілітаційне лікування в МРЦ МВС України "Південний Буг";
з 06.08.2025 по 04.09.2025 - стаціонарне лікування у ДУ "ТМО МВС України по Тернопільській області".
Доказів того, що позивач притягався до кримінальної, адміністративної відповідальності за військові адміністративні правопорушення, дисциплінарної відповідальності, суду не надано.
Суд зазначає, що абзац 2 та 4 пункту 4 Постанови КМУ № 153, як в редакції Постанови КМУ № 387 від 01.04.2025 (діяла в період з 08.04.2025 по 06.08.2025), так і в редакції Постанови КМУ № 942 від 30.07.2025 (діє з 07.08.2025 по теперішній час), встановлює 5 (п`ять) обов`язкових умов, в разі виконання яких військовослужбовцю може бути виплачена одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах в розмірі 1 млн. гривень (диспозиція правової норми), а саме:
1. Приналежність військовослужбовця на дату виплати до певної категорії: особи рядового, сержантського і старшинського складу рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення;
2. Вік на дату прийняття або призову на військову службу до набрання чинності Постановою № 153 (11 лютого 2025 року): до 25 років;
3. Факт прийняття або призову на військову службу під час воєнного стану, тобто після 24 лютого 2022 року, введеного Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24 лютого 2022 р. № 64;
4. Фактичне проходження служби на дату звернення за вказаною виплатою;
5. (абз. 2 п. 4) - безпосередня участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою № 153 (11 лютого 2025 року); (абз. 2 п. 4) - безпосередня участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою № 153 (11 лютого 2025 року) у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон).
Дослідивши фактичні обставини справи суд приходить до висновку, що позивач набув право на отримання одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах, передбачену пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 року №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану», оскільки призваний на військову службу під час мобілізації до 25 років, за час проходження військової служби брав безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком, що за сукупністю становить 14 днів (відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 від 27.03.2025 №2141), 20.11.2024 отримав поранення під час виконання бойового завдання.
Отже, у позивача наявні всі, визначені Постановою №153 умови для виплати одноразової грошової допомоги, а посилання відповідача на те, що позивач не набува такого права, оскільки брав безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.
У зв`язку з чим, дії відповідача щодо відмови у нарахуванні і виплаті позивачу одноразової грошової винагороди у розмірі 1000000 (один мільйон) гривень, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» від 11 лютого 2025 року № 153 є протиправними.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про необхідність зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу одноразової грошової винагороди у розмірі 1000000 млн. грн, передбаченої пунктом 4 Постанови Кабінету Міністрів України № 153 від 11.02.2025.
Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
На підставі системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір», питання розподілу судових витрат судом не вирішуються.
Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії - задовольнити.
Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті одноразової грошової винагороди у розмірі 1000000 (один мільйон) гривень на підставі абзацу 4 пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року № 153.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову винагороду у розмірі 1000000 (один мільйон) гривень на підставі абзацу 4 пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року № 153.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.В. Чернова

23.06.26