Справа № 127/21988/25
Провадження 2/127/4610/25 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 травня 2026 року 

Вінницький міський суд Вінницької області в складі: 
головуючого судді Вохмінової О.С.
з участю секретаря судових засідань Сєдінкіної Ю.В.
розглянувши у спрощеному провадженні у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Стар Файненс Груп» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в: 

14.07.2025 року судом зареєстровано позовну заяву ТОВ «Стар Файненс Груп» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яку мотивовано тим, що 02.01.2025 року між позивачем та відповідачем на підставі ЗУ «Про електронну комерцію» був укладений договір про надання фінансового кредиту № 03250-01/2025. 
Договір підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором, аналогом власноручного підпису - Y738.
Кредитні кошти – 20 000 грн. надані відповідачу в безготівковій формі, шляхом перерахування на рахунок відповідача за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 , на умовах строковості, на 120 днів, із датою погашення кредиту – 01.05.2025 року, зворотності, платності.
Згідно п. 1.4 договору, за користування кредитом нараховуються відсотки в розмірі 0, 90 % в день на залишок заборгованості, що є платою за користування кредитом, тип процентної ставки – фіксована. Одноразова комісія за видачу кредиту в сумі 2 000 грн., що складає 10, 00 % від суми кредиту, облікована при видачі кредиту. 
Всупереч умов договору відповідач ОСОБА_1 не виконав свого зобов`язання щодо повернення коштів, що призвело до виникнення заборгованості і станом на 09.05.2025 року заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором № 03250-01/2025 від 02.01.2025 року становить 53 600 грн. 
Вказана сума складається з: заборгованості по простроченому тілу – 20 000 грн., заборгованості по простроченим відсоткам – 21 600 грн., заборгованості по простроченій комісії – 2 000 грн., заборгованості по штрафам – 10 000 грн.
На підставі ст.ст. 512, 514, 526, 530, 625, 1048, 1049, 1054 ЦК України ТОВ «Стар Файненс Груп» просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 03250-01/2025 від 02.01.2025 рокув загальному розмірі 53 600 грн., а судові витрати по сплаті судового збору – 2 422, 20 грн. та витрати на професійну правничу допомогу – 8 500 грн. 
04.08.2025 року судом було відкрито спрощене провадження у даній справі. 
05.11.2025 року судом зареєстровано «письмові доводи» відповідача, зокрема, надано доказ, що з 23.09.2024 року відповідач є інвалідом ІІ групи загального захворювання, йому протипоказане помірне (значне) фізичне, динамічне і статичне навантаження, шкідливі умови праці. Інвалідність встановлена на строк до 01.10.2026 року. Згідно виписки з медичної карти хворого № 13049 ОСОБА_1 встановлено діагноз F20.0.
05.11.2025 року судом зареєстровано заяву відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу до 1 000 грн.
Ухвалою суду від 04.12.2025 року витребувано докази.
02.01.2026 року на виконання ухвали суду від 04.12.2025 року надійшла відповідь банку.
Представник позивача – адвокат Нікіпелова К.Є. позов та додаткові пояснення підтримала за викладених обставин. Суду пояснила, що між сторонами 02.01.2025 року був укладений договір фінансового кредиту, відповідачеві надано кредит – 20 000 грн., із датою повернення – 01.05.2025 року, із сплатою відсотків та комісії, що обумовлено в день укладення договору. Отримання грошових коштів відповідачем на його рахунок підтверджено банком. Позовні вимоги доведені. Заборгованість відповідача за кредитним договором № 03250-01/2025 від 02.01.2025 року становить 53 600 грн. Вказана сума складається з: заборгованості по простроченому тілу – 20 000 грн., заборгованості по простроченим відсоткам – 21 600 грн., заборгованості по простроченій комісії – 2 000 грн., заборгованості по штрафам – 10 000 грн. Крім того, судові витрати позивача складаються з судового збору – 2 422, 20 грн. та витрат на професійну правничу допомогу – 8 500 грн., які просила стягнути з відповідача.
Представник відповідача – адвокат Оверковський К.В. позов не визнав, підтримав відзив. Суду пояснив, що позивач не надав доказів підписання відповідачем кредитного договору та отримання відповідачем за цим договором грошових коштів – 20 000 грн. Вважає, що відсутні правові підстави для нарахування та стягнення штрафу та комісії. Наголосив, що відповідач хворіє, перебуває на обліку у лікаря-психіатра і не пам`ятає, чи укладав 02.01.2025 року договір. Дієздатність відповідача у встановленому законом порядку не перевірялась, але просив врахувати, що відповідач є інвалідом ІІ групи. Просив зменшити витрати позивача на правничу допомогу до 1 000 грн. 
Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. 
Судом встановлено, що 02.01.2025 року між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ОСОБА_1 в електронній формі шляхом обміну електронними повідомленнями з використанням інформаційно-комунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису, одноразовим ідентифікатором згідно Закону України «Про електронну комерцію» був укладений договір про надання фінансового кредиту № 03250-01/2025.
Правила надання коштів у позику ТОВ «Стар Файненс Груп» знаходяться в загальному доступі, опубліковані на сайті ТОВ.
Правила є публічною пропозицією (офертою) згідно ст. 641, 644 ЦК України, визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.
Згідно умов договору та таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача, розмір кредиту, що наданий ОСОБА_1 – 20 000 грн., на строк - 120 днів, із погашенням згідно графіку платежів, із кінцевою датою погашення кредиту – 01.05.2025 року (п.1.2)
За користування кредитом ТОВ нараховує проценти в розмірі 0, 90 % в день на залишок заборгованості, що є платою за користування кредитом та комісію за видачу кредиту в сумі 2 000 грн. (що складає 10, 00 % від суми кредиту) Тип процентної ставки – фіксована. Тип комісії – одноразова (нараховується при видачі кредиту - п.1.4.
Сторонами погоджена денна процентна ставка – 0,98% - застосовується в межах строку кредитування.
Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору – 2572, 74 %, орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення цього договору складає 43 600 грн., загальні витрати по кредиту – 23 600 грн. (п.1.4.1).
Кредитні кошти надані відповідачу в безготівковій формі шляхом перерахування за реквізитами платіжної картки НОМЕР_1 , реквізити якої надані позичальником при укладенні договору (п.1.6). 
Згідно повідомлення АТ «Універсал Банк» від 01.01.2026 року, на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , банком було емітовано платіжну картку № НОМЕР_3 . Станом на 02.01.2025 року на його ім`я були відкриті рахунки. В період з 01.01.2025 року по 03.01.2025 року на платіжну картку № НОМЕР_3 було зараховано грошові кошти – 20 000 грн. Фінансовий номер, на який відправлялась інформація про операції за платіжною карткою № НОМЕР_3 в період з 01.01.2025 року по 03.01.2025 року - НОМЕР_4 .
Крім того, зарахування 02.01.2025 року на картку № НОМЕР_3 коштів в розмірі 20 000 грн. також підтверджено наданим банком рухом коштів по картці ОСОБА_1 від 31.12.2025 року; квитанцією про зарахування № 613838824 від 02.01.2025 року; повідомленням сервісу онлайн платежів іРау.иа (номер транзакції 613838824 від 02.01.2025 року).
Всупереч умов договору відповідач ОСОБА_1 не виконав свого зобов`язання щодо повернення коштів, що призвело до виникнення заборгованості та звернення позивача до суду за захистом своїх інтересів.
За таких обставин суд вважає, що правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України, Закону України «Про електронну комерцію». 
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.
Згідно ст. 1054 ч. 1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Статтею 1046 ЦК України визначено: за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. 
Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. 
Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). 
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). 
Сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору (ст. 638 ЦК України).
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України.
Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України).
У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Судом встановлено, що за умовами кредитного договору від 02.01.2025 року, кредит був наданий відповідачу ОСОБА_1 в загальній сумі 20 000 грн. Договір укладений дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-комунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт пропозиції) та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію» договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі.
Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайти товариств за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір з відповідачем не був би укладений.
Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до частини першої статті 181 ГК України господарський договір, як правило, існує в вигляді єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощеній формі шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами та іншими засобами електронної комунікації, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні норми до форми та порядку укладення даного виду договорів.
Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Необхідно, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.
В силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Однак важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації.
Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.
Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Відповідна позиція щодо застосування вказаних норм права викладена в постанові ВС від 09.09.2020 року у справі № 732/670/19.
Таким чином, в судовому засіданні було встановлено, що позивач надав належні і допустимі докази укладення 02.01.2025 року між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ОСОБА_1 договору про надання фінансового кредиту № 03250-01/2025 від 02.01.2025 року та отримання позичальником кредитних коштів в загальній сумі 20 000 грн.
Відповідно до наданого розрахунку заборгованості, заборгованість ОСОБА_1 перед позивачем за кредитним договором № 03250-01/2025 від 02.01.2025 року становить 53 600 грн. 
Вказана сума складається з: заборгованості по простроченому тілу – 20 000 грн., заборгованості по простроченим відсоткам – 21 600 грн., заборгованості по простроченій комісії – 2 000 грн., заборгованості по штрафам – 10 000 грн.
Оскільки заборгованість за кредитним договором не погашена, з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість, що складається із: 20 000 грн. – заборгованості за основною сумою боргу, 21 600 грн. – сумою заборгованості за відсотками.
Суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позову в частині стягнення штрафу в сумі 10 000 грн, оскільки відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Позовні вимоги про стягнення заборгованості по комісії в розмірі 2 000 грн. є недоведеними з наступних підстав.
У постанові ВС від 9.10.2024 у справі № 582/202/22 зазначено про те, що аналіз змісту договорів споживчий кредит № 4243448 та № 101161559 від 12.12.2021, укладених між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан», свідчить, що в них не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредитів, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія, а тому ТОВ «Мілоан» не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваних кредитних договорів, а тому положення договорів про споживчий кредит щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати комісії за надання кредиту, є нікчемними відповідно до частини першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до пункту 1.4 договору про надання фінансового кредиту № 03250-01/2025 від 02.01.2025 року комісія за надання кредиту становить 2 000 грн., що складає 10,00% від суми кредиту.
Аналіз змісту договору про надання фінансового кредиту № № 03250-01/2025 від 02.01.2025 року свідчить, що в ньому не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надається позичальнику та за які встановлена комісія, а тому позивач не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні договору про споживчий кредит, а тому положення п. 1.4 договору про надання фінансового кредиту щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію за надання кредиту, є нікчемними відповідно до частини першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Сплата судового збору – 2 662, 40 грн. (із застосуванням коеф. 0, 8) підтверджена платіжною інструкцією від 28.05.2025 року.
Судовий збір стягненню з відповідача не підлягає згідно п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір».
Правнича допомога у даній справі позивачу надана адвокатом Нікіпеловою К.Є. на підставі договору про надання правничої допомоги від 01.05.2025 року, згідно п. 2.1 якого за супровід претензійно-позовної діяльності стосовно одного боржника, згідно реєстру, винагорода складає 8 500 грн.
Враховуючи вимоги ст.ст. 137, 141 ЦПК України, складність справи та виконану адвокатом роботу, час, витрачений на виконання відповідних робіт, обсяг наданих послуг, ціну позову і особливості розгляду конкретної справи в спрощеному провадженні, а також те, що позивач не надав до матеріалів справи квитанцію про сплату витрат на правничу допомогу на вказану суму, клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, суд вважає доцільним стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в сумі 4 000 грн. 
Керуючись ст.ст. 526, 625, 629, 634, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 10, 12, 76-82, 89, 137, 141, 263-265 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

позов задоволити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СтарФайненс Груп» заборгованість за кредитним договором № 03250-01/2025 від 02.01.2025 року в загальному розмірі 41 600 (сорок одна тисяча шістсот) грн., а також витрати на правничу допомогу в сумі 4 000 (чотири тисячі) грн. 
В решті вимог – відмовити. 
Рішення може бути оскаржене. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення відповідно до вимог 354, 355 ЦПК України, розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України.
Учасники справи:
-позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «СтарФайненс Груп», 01350 м. Київ, вул. Фізкультури, 30 В, ЄДРПОУ 44022416
-відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 
Повне судове рішення складене 14.05.2026 року.

Суддя: