ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2026 року 
м. Київ

справа № 399/298/25
провадження № 61-544св26

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
судді-доповідача - Петрова Є. В., 
суддів: Грушицького А. І., Карпенко С. О., Литвиненко І. В., Мартєва С. Ю.,

учасники справи:
позивач - заступник керівника Кіровоградської обласної прокуратури, в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Кіровоградській області,
відповідачі:  ОСОБА_1 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Агродар ЛТД», 
треті особи:Державне підприємство «Конярство України», Онуфріївська селищна рада Олександрійського району Кіровоградської області, 

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу першого заступника керівника Кіровоградської обласної прокуратури на ухвалу Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 17 липня 2025 року в складі судді Шульженко В. В. та постанову Кропивницького апеляційного суду від 25 листопада 2025 року в складі колегії суддів Письменного О. А., Дьомич Л. М., Мурашка С. І. в справі за позовом заступника керівника Кіровоградської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Кіровоградській області до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Агродар ЛТД», треті особи: Державне підприємство «Конярство України», Онуфріївська селищна рада Олександрійського району Кіровоградської області, про витребування земельної ділянки, скасування права оренди земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог 

У березні 2025 року заступник керівника Кіровоградської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Кіровоградській області звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Агродар ЛТД» (далі - ТОВ «Агродар ЛТД»), треті особи: Державне підприємство «Конярство України» (далі - ДП «Конярство України»), Онуфріївська селищна рада Олександрійського району Кіровоградської області (далі - Онуфріївська селищна рада), про витребування земельної ділянки, скасування права оренди земельної ділянки.

Свої вимоги прокурор мотивував тим, що під час виконання повноважень, визначених статтею 131-1 Конституції України та статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», встановлено порушення інтересів держави під час використання земель державної форми власності, які перебувають у постійному користуванні ДП «Конярство України».

Зокрема, на підставі рішення Онуфріївської селищної ради від 15 червня 2021 року № 860 державний реєстратор 23 червня 2021 року зареєстрував право комунальної власності на земельну ділянку на підставі пункту 24 розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України, згідно з яким не вважаються землями комунальної власності територіальних громад землі державної власності, що використовуються державними підприємствами на праві постійного користування.

Надалі Онуфріївська селищна рада рішенням від 26 липня 2021 року № 1557 передала безоплатно у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером 3524655100:02:000:0563, для ведення особистого селянського господарства, із земель сільськогосподарського призначення на території Онуфріївської селищної ради, яка згідно з експертним висновком належить до земель, що є власністю держави та перебуває у постійному користуванні ДП «Конярство України».

17 лютого 2022 року ОСОБА_1 уклав договір оренди спірної земельної ділянки з ТОВ «Агродар ЛТД» строком на 10 років, до 17 лютого 2032 року.

Оскільки земельна ділянка з кадастровим номером 3524655100:02:000:0563 належить до земель державної форми власності, а ДП «Конярство України» є її постійним землекористувачем, прокурор вважав, що вказана земельна ділянка не могла передаватися у приватну власність і в подальшому в оренду.

З урахуванням викладеного прокурор просив суд: 
- витребувати на користь держави Україна в особі Головного управління Держгеокадастру в Кіровоградській області з володіння ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером 3524655100:02:000:0563, що розташована на території Онуфріївської селищної ради;
- скасувати державну реєстрацію іншого речового права - права оренди ТОВ «Агродар ЛТД» щодо спірної земельної ділянки.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою від 04 квітня 2025 року Онуфріївський районний суд Кіровоградської області відкрив провадження у справі.

Ухвалою від 03 липня 2025 року Онуфріївський районний суд Кіровоградської області позовну заяву залишив без руху. Роз`яснив позивачу, що у разі невиправлення недоліків у п`ятиденний строк з моменту вручення цієї ухвали позовна заява залишиться без розгляду.

Залишаючи без руху позовну заяву прокурора, суд першої інстанції, врахувавши норми Закону України № 4292-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача», які мають зворотну дію в часі, вважав, що прокурору у цій справі необхідно надати суду докази, що підтверджують ринкову вартість спірної земельної ділянки (звіт експертно-грошової оцінки майна) на день звернення до суду та докази внесення позивачем на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірної земельної ділянки, які в подальшому, у разі задоволення позову, мають бути виплачені як компенсація добросовісному набувачу.

Ухвалою від 17 липня 2025 року Онуфріївський районний суд Кіровоградської області позовну заяву залишив без розгляду. Роз`яснив позивачу, що він має право на повторне звернення із позовною заявою до суду, якщо будуть усунуті умови, що були підставою для залишення її без розгляду.

Залишаючи без розгляду позовну заяву прокурора, суд першої інстанції, керувався тим, що прокурор не усунув недоліки позовної заяви, визначені ухвалою суду від 03 липня 2025 року, не надав документів, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду коштів у розмірі вартості спірного майна, не здійснив оцінку (експертно-грошову оцінку земельної ділянки) нерухомого майна в порядку, визначеному законом, що була чинною на дату подання позовної заяви.

Постановою від 25 листопада 2025 року Кропивницький апеляційний судапеляційну скаргу Першого заступника керівника Кіровоградської обласної прокуратури залишив без задоволення, а ухвалу Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 17 липня 2025 року - без змін.

Постанову суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що предметом позовних вимог заступника керівника Кіровоградської обласної прокуратури є витребування на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Кіровоградській області з володіння ОСОБА_1 земельної ділянки з кадастровим номером 3524655100:02:000:0563 та скасування державної реєстрації іншого речового права -права оренди ТОВ «Агродар ЛТД» щодо цієї земельної ділянки. Колегія погодилася з висновком суду про те, що питання добросовісного набуття прав на спірний об`єкт має бути предметом оцінки під час судового розгляду. Тому у випадку встановлення добросовісності набувача суд зобов`язаний застосувати чинний Закон України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача». Зокрема, це стосується умов і порядку відшкодування органом державної влади або місцевого самоврядування вартості нерухомого майна добросовісному набувачу. У зв`язку з цим апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції щодо застосування під час вирішення цього спору норми частини четвертої статті 177 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), частини одинадцятої статті 187 ЦПК України. Доводи апеляційної скарги, що норми частини четвертої статті 177 ЦПК України не мають зворотної дії в часі та відповідно не підлягали застосуванню під час вирішення цього спору суд відхилив.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

06 січня 2026 року Перший заступник керівника Кіровоградської обласної прокуратури засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 17 липня 2025 року і постанову Кропивницького апеляційного суду від 25 листопада 2025 року та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Підставою касаційного оскарження указаних судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права (статті 387 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), частини четвертої статті 388 ЦК України, частини п`ятої статті 390 ЦК України, пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення», Закону України від 12 березня 2025 року № 4292-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» (далі - Закон № 4292-ІХ), статті 11 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні») та порушенням норм процесуального права (статей 3, 13, 177, 257, 263 ЦПК України), без урахування правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 31 березня 2021 року у справі № 803/1541/16, щодо дії закону в часі.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що позовну заяву заступник керівника Кіровоградської обласної прокуратури подав до суду у березні 2025 року, тоді як Закон № 4292-ІХ, яким доповнено частину четверту статті 177 ЦПК України, набрав чинності 09 квітня 2025 року. Зазначене свідчить, що на момент звернення до суду із вказаним позовом на прокурора законодавством не покладався обов`язок, визначений положеннями абзацу другого частини четвертої статті 177 ЦПК України, у зв`язку з його відсутністю.

Оскільки позовна заява відповідала вимогам статей 175, 177 ЦПК України у редакції, чинній станом на березень 2025 року, позивач вважає, що підстав для подання прокурором експертно-грошової оцінки спірної земельної ділянки та доказів внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у сумі їх вартості не було, що не врахували суди першої та апеляційної інстанцій.

Крім того, зазначає, що суди не взяли до уваги норми Закону України «Про оцінку майна, майнових прав і професійну оціночну діяльність в Україні» в частині того, що замовниками оцінки майна можуть бути лише особи, яким таке майно належить на законних підставах або у яких майно перебуває на законних підставах. Водночас прокуратура не є власником спірної земельної ділянки або ж її користувачем, а також не наділена повноваженнями щодо організації доступу оцінювача щодо неї. 

Заявник уважає, що відсутні обов`язкові умови для попереднього внесення вартості спірної земельної ділянки на депозитний рахунок суду.

Також зазначає, що суди першої та апеляційної інстанцій у контексті питання добросовісності не оцінили факт відсутності надмірного тягаря для відповідача ОСОБА_1 у разі ухвалення судом рішення про витребування земельної ділянки на користь держави. Звертав увагу на те, що ОСОБА_1 у порядку безоплатної приватизації земельних ділянок 21 червня 2021 року отримав земельну ділянку з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, яку в подальшому передав в оренду ТОВ «Агродар ЛТД», що свідчить про те, що ОСОБА_1 не поніс жодних витрат під час набуття права на землю, а тому витребування земельної ділянки не становитиме для нього надмірного тягаря.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У лютому 2026 року ТОВ «Агродар ЛТД» подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просило відмовити в її задоволенні, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - залишити без змін.

ТОВ «Агродар ЛТД» зауважило, що позбавлення права власності на земельну ділянку без надання будь-якої форми компенсації чи відшкодування не забезпечує справедливий баланс між вимогами суспільного інтересу, з одного боку, і правом особи на мирне володіння своїм майном, з іншого. Недбалість або помилки органів влади не можуть ставити добросовісного набувача у гірше становище. Прокурор прагне витребувати земельну ділянку в добросовісної фізичної особи, проте не вносить вартості цього майна на депозитний рахунок суду. Положення про захист прав добросовісного набувача мають ретроспективну дію в справах, у яких не ухвалено судове рішення на дату набрання чинності 09 квітня 2025 року Законом № 4292-ІХ. Тобто Закон № 4292-ІХ застосовний до спірних правовідносин.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою від 16 січня 2026 року Верховний Суд відкрив касаційне провадження у цій справі та витребував її матеріали із Онуфріївського районного суду Кіровоградської області.

У лютому 2026 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою від 16 лютого 2026 року Верховний Суд призначив справу до судового розгляду.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У частині першій статті 400 ЦПК України встановлено, що, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваних судових рішень, обговоривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права

У цій справі Верховний Суд повинен дати відповідь на питання про те, чи зобов`язаний був прокурор вносити на депозитний рахунок суду вартість майна (земельних ділянок), про витребування якого він просить у позовній заяві.

Походження цього питання пов`язане з новелою у цивільному законодавстві, запровадженою 09 квітня 2025 року з набранням чинності Закону № 4292-ІХ, яким внесені зміни, зокрема, до статей 388, 390, 391 ЦК України.

Так, за змістом частини п`ятої статті 390 ЦК України у редакції наведеного Закону № 4292-ІХ суд одночасно із задоволенням позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві. Суд постановляє рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. Перерахування грошових коштів як компенсації вартості нерухомого майна з депозитного рахунку суду здійснюється без пред`явлення добросовісним набувачем окремого позову до держави чи територіальної громади. Для цілей цієї статті під вартістю майна розуміється вартість майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви.

Відповідні зміни були імплементовані й у цивільне процесуальне законодавство, у тому числі статті 177, 185, 265 ЦПК України.

У разі подання органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором позовної заяви про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади до позову додаються документи, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви (абзац другий частини четвертої статті 177 ЦПК України у редакції Закону № 4292-IX).

Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави невнесення у визначених законом випадках на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, суд у такій ухвалі зазначає про обов`язок позивача внести відповідну грошову суму (абзац третій частини другої статті 185 ЦПК України у редакції Закону № 4292-IX).

Необхідно зауважити, що приписи Закону № 4292-IX набули чинності 09 квітня 2025 року, водночас позов пред`явлений прокурором у березні 2025 року. 

У пункті 2 розділу ІІ Закону № 4292-IX зазначено, що положення цього Закону мають зворотну дію в часі в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, у справах, у яких судом першої інстанції не ухвалено рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності цим Законом.

Наведені приписи Перехідних положень Закону № 4292-IX у сукупності з обставинами подання позову прокурором до набрання чинності цим Законом створили у сторін цього спору неоднакове розуміння того, чи поширюється на прокурора у цій справі обов`язок внести на депозитний рахунок суду вартість майна, про витребування якого він просить, навіть після відкриття провадження у справі судом, тобто встановлення відсутності недоліків позовної заяви.

Втім, на переконання Верховного Суду, визначальним у цій справі є не стільки дія Закону № 4292-IX у часі (зокрема зворотна), скільки загалом сфера його застосування.

Так, як зазначалося вище, за змістом частини п`ятої статті 390 ЦК України суд постановляє рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду.

Приписи Закону № 4292-IX розраховані на вирішення правових ситуації, пов`язаних із витребуванням майна саме у добросовісних набувачів, тобто застосування цього закону залежать від підстав пред`явленого позову. 

Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду, який у постанові від 12 листопада 2025 року у справі № 127/8274/24 вирішував подібне до цієї справи процесуальне питання та зазначив, що обов`язок попереднього внесення вартості майна на депозитний рахунок суду передбачений у нормі матеріального права. Положення частини п`ятої статті 390 ЦК України поширюється на випадки подання позову про витребування майна у добросовісного набувача. При цьому у випадку подання та розгляду судом позову про витребування майна у недобросовісного набувача вимоги частини п`ятої статті 390 ЦК України не підлягають застосуванню.

У випадку, якщо позивач обґрунтовує позов про витребування нерухомого майна недобросовісністю набувача, то положення частини п`ятої статті 390 ЦК України не застосовуються. Питання про добросовісність / недобросовісність набувача судом може бути вирішене лише після дослідження доказів на стадії ухвалення судового рішення. У випадку встановлення недобросовісності набувача суд задовольняє позов без застосування частини п`ятої статті 390 ЦК України. Натомість у разі встановлення, що набувач добросовісний, суд відмовляє у задоволенні позову на підставі частини п`ятої статті 390 ЦК України, якщо позивач попередньо не вніс вартість майна на депозитний рахунок суду.
Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 01 грудня 2025 року у справі № 354/419/25 (провадження № 61-11906св25), від 10 грудня 2025 року у справі № 354/417/25 (провадження № 61-12635св25), від 21 січня 2026 року у справі № 354/409/25 (провадження № 61-11264св25).

У справі, яка переглядається, позов прокурор обґрунтовував тим, що: 
- до 1990 року ДП «Онуфріївський кінний завод № 175» належало право постійного (безстрокового) користування, зокрема земельними ділянками на території Онуфріївської селищної ради загальною площею 2 137,59 га, з 2011 року таке право перейшло до ДП «Конярство України» внаслідок правонаступництва всіх прав і обов`язків ДП «Онуфріївський кінний завод № 175»;
- спірна земельна ділянка з кадастровим номером 3524655100:02:000:0563 перебувала у постійному користуванні ДП «Конярство України», відповідно, на неї не могло бути зареєстроване право комунальної власності, а її подальше передання у приватну власність та оренду є незаконним, і це безумовно порушує права держави;
- ОСОБА_1 набув спірну земельну ділянку безоплатно на підставі рішення Онуфріївської селищної ради, не використовував її для ведення особистого селянського господарства, а на підставі договору оренди від 17 лютого 2022 року передав в оренду ТОВ «Агродар ЛТД» строком на 10 років;
- втручання у право ОСОБА_1 на мирне володіння спірною ділянкою та її повернення у володіння власника є пропорційним легітимній меті, не становитимуть для відповідача надмірного тягаря.

Не вдаючись в оцінку обґрунтованості зазначених тверджень, Верховний Суд, однак, констатує, що доводи прокурора (касаційної скарги) та його позиція у спірних правовідносинах зводяться до того, що спірна земельна ділянка вибула з володіння держави внаслідок неправомірних і недобросовісних дій відповідачів. 

За таких обставин приписи частини п`ятої статті 390 ЦК України у цій справі є незастосовними, у зв`язку із чим суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов неправильного висновку про залишення позовної заяви прокурора без руху та в подальшому про залишення позову без розгляду. 

Прокурор у цій справі пред`явив позов про витребування земельної ділянки у недобросовісного набувача, отже, приписи частини п`ятої статті 390 ЦК України, частини четвертої статті 177, абзацу третього частини другої статті 185 ЦПК України у такому випадку не підлягають застосуванню під час вирішення питання про прийняття позову до розгляду. Питання про добросовісність / недобросовісність набувача, доведеність / недоведеність підстав позову підлягають вирішенню судом лише за результатами дослідження доказів у справі на стадії ухвалення судового рішення.

За таких обставин суди зробили неправильні висновки про залишення позову без розгляду.

Подібні висновки висловлено у постановах Верховного Суду від 01 грудня 2025 року у справі № 354/419/25 (провадження № 61-11906св25), від 10 грудня 2025 року у справі № 354/1754/24 (провадження № 61-12524св25), від 10 грудня 2025 року у справі № 354/417/25 (провадження № 61-12635св25), від 14 січня 2026 року у справі № 354/160/25 (провадження № 61-12856св25), від 21 січня 2026 року у справі № 354/409/25 (провадження № 61-11264св25).

З урахуванням наведеного суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували до спірних правовідносин приписи статті 390 ЦК України, частини четвертої статті 177, частини одинадцятої статті 187 ЦПК України.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частинами першою, третьою, четвертою статті 406 ЦПК України ухвали судів першої та апеляційної інстанцій можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктами 2, 3 частини першої статті 389 цього Кодексу. 

Касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції. У випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.

У частині шостій статті 411 ЦПК України встановлено, що підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

Оскільки порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права призвело до ухвалення неправильних судових рішень, оскаржувані ухвала суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції відповідно до статті 411 ЦПК України підлягають скасуванню з направленням справи на розгляд суду першої інстанції.

У разі якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. У випадку, якщо суд касаційної інстанції скасовує судові рішення з переданням справи на розгляд до суду першої / апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат (постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18).

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржені судові рішення ухвалені без дотримання норм процесуального права з неправильним застосуванням норм матеріального права. У зв`язку з наведеним касаційний суд вважає, що касаційну скаргу належить задовольнити, оскаржені судові рішення скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 402, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Першого заступника керівника Кіровоградської обласної прокуратури задовольнити. 

Ухвалу Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 17 липня 2025 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 25 листопада 2025 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Є. В. Петров

Судді А. І. Грушицький

С. О. Карпенко

І. В. Литвиненко

С. Ю. Мартєв