ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 травня 2026 р. 	Справа № 440/12440/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,
Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13.05.2025, головуючий суддя І інстанції: І.С. Шевяков, м. Полтава, по справі № 440/12440/24
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області , Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області   
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - відповідач-1, ГУ ПФУ у Вінницькій області, апелянт) Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі - відповідач-2, ГУ ПФУ в Полтавській області) в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області, що полягає у незарахуванні до стажу державної служби періоду роботи на посадах в органах місцевого самоврядування з 07.12.2002 по даний час;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Полтавській області зарахувати до стажу державної служби, згідно записів трудової книжки серія НОМЕР_1 від 14.09.1983, період роботи на посадах в органах місцевого самоврядування з 07.12.2002 по даний час відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 13.05.2025 позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області від 08.10.2024 №163650003087 щодо відмови ОСОБА_1 у переході на пенсію за Законом України "Про державну службу".
Зобов`язано ГУ ПФУ у Вінницькій області перевести ОСОБА_1 з 01.10.2024 на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-XIІ, зарахувавши періоди роботи з 23.04.2002 по 01.10.2024 на посадах органів місцевого самоврядування до стажу державної служби.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ у Вінницькій області витрати зі сплати судового збору у загальній сумі 1211,20 грн.
Відповідач-1 не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на його ухвалення з порушенням судом норм матеріального та процесуального права, просить суд рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач зазначає, що п. 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про державну службу від № 889-VIII передбачено право певної категорії державних службовців на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ “Про державну службу” у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш, як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій державних службовців.
Зауважив, що посадові особи місцевого самоврядування не є державними службовцями.
Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Враховуючи подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження, справа розглядається в порядку письмового провадження, відповідно до приписів п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, за наявними у ній матеріалами.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, з таких підстав.
Судом встановлено, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області та з 10.08.2021 отримує пенсію за віком.
01.10.2024 позивач звернувся зі заявою до Головного управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області про перехід на пенсію за іншим Законом.
Заява була опрацьована за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ у Вінницькій області.
За результатами розгляду заяви ГУ ПФУ у Вінницькій області прийнято рішення від 08.10.2024 №163650003087 про відмову у переведенні (перерахунку) на пенсію за іншим законом, а саме з пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію за віком відповідно до Закону України Про державну службу оскільки позивач станом на 01.05.2016 не займав посаду віднесену до категорії державної служби та відсутній необхідний стаж державної служби.
Позивач не погодився з цим рішенням та оскаржив його до суду.
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в даному випадку до застосування підлягають норми Порядку №283, а саме пункту 2 вказаного порядку - до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених статтею 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування".
Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає таке.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV, в редакції чинній на час винесення оскаржуваного рішення (далі - Закон№1058-IV).
Згідно з частиною першою статті 10, частиною третьою статті 45 Закону № 1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначається Законом України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII (далі Закон №889-VIII).
Відповідно до п.2 р.ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VIII з 1 травня 2016 року втратив чинність Закон України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ (далі Закон №3723-ХІІ, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.
Пунктом 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII визначено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Згідно зі ст. 37 Закону № 3723-XII на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених ч. 1 ст. 37 Закону № 3723-ХІІ і нормами Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VІІІ, а саме: щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.
Матеріали справи свідчать, що відповідачем в основу оскаржуваного рішення покладено висновки про те, що на момент набрання чинності Законом України "Про державну службу" № 899-VІІІ від 10.12.2015 (01.05.2016) ОСОБА_2 не перебував на посаді, віднесеній до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону № 889-VІІІ та актами Кабінету Міністрів України, а стаж роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону № 889-VІІІ та актами Кабінету Міністрів України складає лише 00 років 06 місяців 27 днів.
Отже, спірним питанням є наявність у позивача стажу роботи на державній службі, необхідного для призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" та перебування на посаді, що віднесена до посад державної служби.
Відповідно до записів у трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 наявні наступні періоди роботи позивача:
07.12.2000 позивачем складена присяга державного службовця, ОСОБА_1 присвоєно 11 ранг державного службовця;
06.07.2001 ОСОБА_1 присвоєно 11 ранг посадової особи органу місцевого самоврядування, 04.07.2001 складено присягу посадової особи органу місцевого самоврядування;
23.04.2002 ОСОБА_1 присвоєно 8 ранг посадової особи органу місцевого самоврядування в межах 4 категорії;
23.04.2004 ОСОБА_1 присвоєно 7 ранг посадової особи органу місцевого самоврядування 4 категорії;
10.11.2010 позивач обраний міським головою. ОСОБА_1 присвоєно 5 ранг посадової особи органу місцевого самоврядування 3 категорії;
03.11.2015 позивач обраний міським головою (3 категорія);
18.11.2020 позивач обраний міським головою (3 категорія).
Отже, станом на 01.05.2016 ОСОБА_2 перебував на посаді міського голови, яка, на думку відповідача, не віднесена до посад державної служби, що дають підстави для призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу".
Надаючи оцінку твердженням відповідача, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.
Відповідно до п. 1 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 № 283, цим Порядком визначаються посади і органи, час роботи в яких зараховуються до стажу державної служби.
Порядок № 283 втратив чинність 01.05.2016 у зв`язку з затвердженням 25.03.2016 постановою Кабінету Міністрів України № 229 нового Порядку обчислення стажу державної служби, п. 6 якого містить норму аналогічну п. 8 розд. XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VIII, про те, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Отже, обчислення стажу державної служби за періоди роботи до 01.05.2016 здійснюється відповідно до Порядку № 283.
Відповідно до п. 2 Порядку № 283 до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у ст. 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 46 Закону № 889-VIII до стажу державної служби зараховуються час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування" № 2493-ІІІ.
Таким чином, до стажу державної служби відноситься час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, які визначені Законом № 2493-ІІІ.
Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону № 2493-ІІІ в органах місцевого самоврядування встановлюються, зокрема, такі категорії посад:
п`ята категорія - посади керуючих справами виконавчих апаратів районних рад, керуючих справами (секретарів) виконавчих комітетів районних у містах рад, помічників голів, радників (консультантів), спеціалістів, головних бухгалтерів управлінь і відділів виконавчого апарату обласних, секретаріатів Київської та Севастопольської міських рад, керівників управлінь, відділів та інших виконавчих органів міських (міст обласного і республіканського в Автономній Республіці Крим значення) рад та їх заступників, керівників відділів (підвідділів) у складі самостійних управлінь, відділів виконавчих органів міських (міст обласного значення) рад, посади заступників міських (міст районного значення), сільських, селищних голів з питань діяльності виконавчих органів ради, секретарів міських (міст районного значення), сільських, селищних рад, старост.
шоста категорія - посади керуючих справами (секретарів) виконавчих комітетів міських (міст районного значення), сільських, селищних рад, керівників структурних підрозділів виконавчого апарату районних та секретаріатів районних у містах Києві та Севастополі рад та їх заступників, керівників управлінь, відділів та інших структурних підрозділів виконавчих органів міських (міст районного значення), районних у містах рад та їх заступників, помічників голів, радників, консультантів, начальників секторів, головних бухгалтерів, спеціалістів управлінь, відділів, інших структурних підрозділів виконавчих органів міських (міст обласного значення та міста Сімферополя) рад;
сьома категорія - посади радників, консультантів секретаріатів районних у містах рад, спеціалістів виконавчих органів районних у містах, міських (міст районного значення) рад, спеціалістів виконавчих органів сільських, селищних рад.
Статтею 15 Закону № 2493-ІІІ передбачено, що при прийнятті на службу в органи місцевого самоврядування присвоюються ранги у межах відповідної категорії посад. Встановлюються такі ранги посадових осіб місцевого самоврядування: особам, які займають посади, віднесені до першої категорії, може бути присвоєно 3, 2 і 1 ранг; особам, які займають посади, віднесені до другої категорії, може бути присвоєно 5, 4 і 3 ранг; особам, які займають посади, віднесені до третьої категорії, може бути присвоєно 7, 6 і 5 ранг; особам, які займають посади, віднесені до четвертої категорії, може бути присвоєно 9, 8 і 7 ранг; особам, які займають посади, віднесені до п`ятої категорії, може бути присвоєно 11, 10 і 9 ранг; особам, які займають посади, віднесені до шостої категорії, може бути присвоєно 13, 12 і 11 ранг; особам, які займають посади, віднесені до сьомої категорії, може бути присвоєно 15, 14 і 13 ранг. Ранги, які відповідають посадам першої та другої категорій, а також ранги сільським, селищним, міським головам, головам районних, районних у містах рад, старостам присвоюються рішенням відповідної ради в межах відповідної категорії посад.
На підставі викладеного колегія суддів вважає безпідставними доводи відповідача про те, що стаж роботи на посадах в органах місцевого самоврядування не може бути зарахований, як стаж державного службовця, який за наявності відповідного стажу дає право на призначення пенсії державного службовця.
Таким чином, до стажу державної служби відноситься час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, з огляду на що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач має право на зарахування періодів роботи на посадах державної служби та посадах органів місцевого самоврядування до стажу державної служби.
Крім того, з наведеного слідує, що станом на 01.05.2016 ОСОБА_1 займав посаду, віднесену до категорій посад державної служби, а саме міського голови, та мав не менше 10 років стажу державної служби.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.
В частині розподілу судових витрат рішення суду першої інстанції відповідачем не оскаржується, тому, враховуючи межі апеляційного перегляду справи встановлені ч. 1 ст. 308 КАС України, колегія суддів не вбачає підстав для надання правової оцінки рішенню суду першої інстанції в цій частині в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області - залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13.05.2025 по справі № 440/12440/24 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Я.М. Макаренко 	
Судді	   	С.П. Жигилій   Т.С. Перцова