Справа № 128/860/26
Провадження № 2/127/3413/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2026 року	м. Вінниця	

Вінницький міський суд Вінницької області у складі судді Іщук Т. П., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб в місті Вінниці цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

АТ «Кредобанк» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №GL-178754 від 20 березня 2019 року в розмірі 41141,71 грн. Свої вимоги мотивувало тим, що 20 березня 2019 року між АТ ««Кредобанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №СL-178754, відповідно до умов якого відповідачці було надано у власність грошові кошти у розмірі 20000,00 грн із процентною ставкою 55,99% річних, строком на 60 місяців, а саме до 19 березня 2024 року. Грошові кошти надано в сумі 15850,52 грн на поточні потреби, а решту в розмірі 4149,48 грн на погашення (рефінансування) кредитної заборгованості позичальника. Кредит був наданий в безготівковій формі шляхом перерахування кредитних коштів. Банк свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю. Натомість позичальник свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує тривалий час. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №СL-178754 від 20 березня 2019 року станом на 12 грудня 2025 року заборгованість відповідачки перед банком становить 41141,71 грн з яких: 13382,43 грн - заборгованість за тілом кредиту, 27759,28 грн – заборгованість за відсотками. За викладених обставин позивач просить стягнути з відповідача заборгованості за кредитним договором №СL-178754 від 20 березня 2019 року у розмірі 41141,71 грн, а також судовий збір та витрати на професійну правову допомогу. 
Відповідно до ухвали Вінницького районного суду Вінницької області від 10 березня 2026 року позовна заява передана за підсудністю до Вінницького міського суду Вінницької області.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 10 квітня 2026 року було відкрите спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб, з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив.
Відповідачка ОСОБА_1 користуючись своїм правом через представника – адвоката Зачепіло З. Я. надала суду відзив на позовну заяву та просила відмовити в задоволені позовних вимог. Свої вимоги мотивувала тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів укладення між сторонами кредитного договору, зокрема доказів отримання позичальником Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів та Пам`ятки клієнта. Наданий позивачем витяг з Умов та правил надання банківських послуг не містить підпису відповідача, що не підтверджує факт її ознайомлення та погодження з викладеними у ньому умовами. За таких обставин відсутні підстави вважати, що сторони у письмовій формі погодили розмір процентної ставки за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді пені та комісій. Крім того, банк не дотримався вимог ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки не надав доказів належного повідомлення споживача про умови кредитування та погодження із ним саме тих умов, на які посилається позивач як на складові кредитного договору. Також вимога про нарахування та стягнення відсотків у явно завищеному розмірі не відповідає засадам справедливості, добросовісності та розумності, визначеним ч.3 ст. 509, ч. 1,2 ст. 627 ЦК України. Такі умови створюють для споживача несправедливий фінансовий тягар, є джерелом необґрунтованого доходу кредитора та свідчать про вкрай невигідні для відповідача умови договору. Крім того, позовна заява не відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України, оскільки не містить відомостей про вжиття заходів досудового врегулювання спору та доказів направлення відповідачу відповідної вимоги. У зв`язку з не направленням такої вимоги відповідачу, на думку останньої, у позивача відсутні підстави для звернення до суду з даним позовом.
Позивач правом на подання відповіді на відзив не скористався, однак надав до суду письмові пояснення, в яких зазначив, що ненадання до матеріалів справи Умов та Правил не свідчить про неукладеність кредитного договору чи недійсність його положень. Підписуючи договір, ОСОБА_1 підтвердила факт ознайомлення з умовами кредитування, Тарифами Банку та Правилами надання комплексних банківських послуг АТ «Кредобанк». Посилання представника відповідача на те, що Умови та Правила не є складовою частиною договору, є безпідставними, оскільки пунктом 10.4 кредитного договору № CL-178754 від 20.03.2019 року прямо передбачено їх застосування. Таким чином, сторони погодили всі істотні умови договору, а ОСОБА_1 , підписавши його, підтвердила свою згоду з визначеним порядком кредитування. Позивач також зазначив, що доводи представника відповідача про те, що нараховані позивачем відсотки є «надмірними», необґрунтованими та такими, що суперечать принципам справедливості, добросовісності та розумності, не відповідають умовам укладеного між сторонами кредитного договору. Крім того, вказує, що заперечуючи щодо розміру заборгованості, представник відповідача не надав жодного власного розрахунку заборгованості або інших доказів на підтвердження неправильності нарахування позивачем суми відсотків. На думку позивача, усі заперечення відповідача фактично зводяться до незгоди з умовами договору та наслідками користування кредитними коштами і спрямовані на уникнення належного виконання зобов`язань за кредитним договором. Щодо посилань відповідача на погіршення його фінансового стану як на підставу для звільнення від відповідальності, позивач вказав, що такі доводи є необґрунтованими, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами. Крім того, погіршення фінансового стану або скрутне матеріальне становище не належать до обставин непереборної сили в розумінні чинного законодавства України. Також, на думку позивача, безпідставними є доводи відповідача щодо невжиття заходів досудового врегулювання спору, оскільки відповідна вимога була направлена за місцем реєстрації відповідача, однак поштове відправлення повернулося неврученим у зв`язку із закінченням строку його зберігання. Докази, що підтверджують зазначені обставини, були надані позивачем разом із позовною заявою.
Відповідачка теж надала додаткові пояснення по справі в яких виклала обставини аналогічним тим, що викладені у відзиві на позовну заяву. 
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов такого висновку.
Судом установлено наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами ст.ст. 207, 526, 527, 530, 536, 546, 549, 610-611, 625, 628, 629, 639, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України.
Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Відповідно до ст. 1054-1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.
Згідно ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Такими обставинами (предметом доказування) у даній справі є наявність між сторонами договірних правовідносин, що випливають з кредитного договору, та належне (неналежне) виконання сторонами своїх зобов`язань відповідно до умов кредитного договору та вимог ЦК України.
Судом установлено, що 20 березня 2019 року між АТ ««Кредобанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № CL-178754, відповідно до умов якого, банк надав у власність позичальнику грошові кошти у сумі 20000,00 грн, на умовах поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання на строк кредитування 60 місяців терміном з 20 березня 2019 року до 19 березня 2024 року. Договір підписано власноруч відповідачем.
Для обліку виданих кредитних коштів банк відкриває позичковий рахунок № НОМЕР_1 . Також відкриває поточний рахунок (картковий) рахунок на який здійснюється видача кредиту №26202021265353 та рахунок для повернення кредитних коштів № НОМЕР_2 . Дата погашення щомісячного платежу – це дата, в яку банк здійснює договірне списання щомісячного платежу, в порядку, передбаченому п.6.6.3. кредитного договору, та яка зазначається в Графіку платежів за кредитним договором та розрахунку сукупної вартості кредиту, який є додатком № 1 до кредитного договору та є його невід`ємною частиною. Для запобігання прострочення погашення заборгованості за кредитним договором, банк рекомендує позичальнику забезпечити наявність коштів в сумі не менше розміру щомісячного платежу на поточному рахунку позичальника з «13» по «20» число кожного місяця включно. Перший щомісячний платіж має бути сплачений не пізніше 20 квітня 2019 року. Позичальник сплачує банку комісію за відкриття поточного рахунку та випуск банківської платіжної картки – 200,00 грн в день укладення договору про відкриття позичальнику поточного рахунку безготівковим переказом з поточного рахунку клієнта відкритого в банку(п.2 договору).
Кредит видається позичальнику в безготівковій формі шляхом перерахування кредитних коштів за дорученням позичальника, яке міститься в п.2.4 кредитного договору ( п.3.1 Договору).
Умовами п. 4.1-4.6 договору сторонами погоджено, що за користування кредитом позичальник сплачує банку відсотки за процентною ставкою 55,99 % річних. Проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом “факт/360” (фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360 днів), за ставкою, визначеною п.4.1 кредитного договору, з дня видачі кредиту до дня повернення кредиту в повному обсязі, якщо інше не випливає з умов цього кредитного договору. За надання послуг позичальник сплачує банку комісії в порядку, строки та розмірі, передбачені п.2.10 кредитного договору. Загальні витрати позичальника по кредиту за цим кредитним договором становлять 41014,25 грн. Реальна річна процентна ставка 72,81% річних. Загальна вартість кредиту для позичальника за цим кредитним договором становить 61014,25 грн.
Відповідно до умов п. 6.1-6.3.2, 6.3.4 договору позичальник зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в порядку і строки (терміни), передбачені кредитним договором та/або додатками до нього. Позичальник здійснює погашення заборгованості за цим кредитним договором відповідно до Графіку платежі (додаток №1 до цього кредитного договору). Всього позичальник зобов`язаний здійснити 60 щомісячних платежів по 1011,00 грн щомісячно, кожного останнього числа відповідного місяця, впродовж 60 місяців з дати укладання кредитного договору. Перший та останній платежі можуть відрізнятися за розміром суми щомісячного платежу. Щомісячні платежі з 20 березня 2019 року до 19 березня 2024 року погашаються в однаковому порядку. Якщо будь-який термін здійснення платежів за договором про споживчий кредит припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, то платежі повинні бути здійснені у попередній робочий день. Позичальник щомісячно, здійснює повернення суми заборгованості за кредитом, сплачує проценти за користування кредитом, у вигляді рівних сум – ануїтетного платежу (розмір якого визначається п.6.2 кредитного договору). Повернення кредиту здійснюється у порядку. Для здійснення належного погашення кредиту позичальник зобов`язаний щомісячно не пізніше дати погашення щомісячного платежу, встановленої Графіком платежів, забезпечити наявність на поточному рахунку, суми коштів, що відповідає розміру щомісячного платежу, з врахуванням рекомендацій банку, передбачених п.2.9 кредитного договору. Внесення коштів на поточний рахунок/транзитний рахунок здійснюється позичальником шляхом перерахування коштів у безготівковій формі та/або внесенням готівкою. Останній щомісячний платіж дорівнює залишку заборгованості по кредиту, процентах та комісіях, неустойки, що передбачені кредитним договором.
Відповідно до п. 10.4 договору, шляхом підписання цього кредитного договору, позичальник підтверджує, що він: до видачі кредиту ознайомився з діючими Тарифами Банку та Правилами надання комплексних банківських послуг фізичним особам у АТ «КРЕДОБАНК», у яких зазначено умови відкриття, ведення, закриття поточних (карткових) рахунків; ознайомився з орієнтовною реальною річною процентною ставкою та орієнтовною загальною вартістю кредиту, а також з іншою інформацією про споживчий кредит, надання якої передбачено ч.3 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року № 1734-VIII, до видачі кредиту, ця інформація (паспорт споживчого кредиту) надана позичальнику в письмовій (електронній) формі, встановленій додатком №1 до Закону України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року № 1734-VIII; беззастережно приєднується (підтверджує своє беззастережне приєднання) до договору про порядок підписання правочинів (який розміщений із публічною пропозицією банку щодо його укладення на офіційному сайті банку, доступ до якого здійснюється через мережу інтернет за посиланням: https://www.kredobank.com.ua), яким передбачено можливість використання банком під час укладення договорів про надання банківських послуг (зокрема, але не виключно, цього кредитного договору)/вчинення інших правочинів аналогів власноручного підпису та печатки банку. Відповідно, зазначений договір про порядок підписання правочинів вважається сторонами належно укладеним між банком та позичальником.
Інформація стосовно розміру кредиту, строку його повернення, відсотків за користування кредитом була доведена відповідачці у паспорті споживчого кредиту, який підписаний відповідачкою власноручно. 
Як вбачається з Графіка платежів за кредитним договором № CL-178754 від 20 березня 2019 року, підписаного сторонами, до відома ОСОБА_1 було доведено графік погашення заборгованості, інформацію про загальну вартість кредиту для споживача, реальну річну процентну ставку, а також загальну суму процентів за користування кредитом.
Підписавши зазначений графік, відповідачка підтвердила факт ознайомлення з наведеними умовами кредитування та погодилася з порядком і строками виконання своїх зобов`язань за кредитним договором.
Відповідачка у відзиві на позов зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів укладення між сторонами кредитного договору, зокрема доказів отримання позичальником Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів та Пам`ятки клієнта. Крім того, наданий позивачем витяг з Умов та правил надання банківських послуг не містить підпису відповідача, що не підтверджує факт її ознайомлення та погодження з викладеними у ньому умовами, а тому відсутні підстави вважати, що сторони у письмовій формі погодили розмір процентної ставки за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді пені та комісій. Крім того, банк не дотримався вимог ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки не надав доказів належного повідомлення споживача про умови кредитування та погодження із ним саме тих умов, на які посилається позивач як на складові кредитного договору.
Дані доводи суд оцінює критично, оскільки спірний договір підписаний сторонами власноручно, а тому саме з моменту укладення договору між сторонами виникли взаємні права та обов`язки, які є обов`язковими для виконання відповідно до положень статей 525, 526, 629 ЦК України. Крім того, відповідачка не надала доказів, а суд не встановив обставин, які б свідчили, що договір укладений не нею. Спірний кредитний договір містить порядок видачі кредиту, порядок здійснення розрахунків між сторонами, порядок надання інформації протягом дії кредитного договору, порядок повернення кредиту, а також інші істотні умови договору, при цьому сторони погодили умови, порядок виконання зобов`язання, визначили розмір процентів за користування коштами, строк кредитування та досягли згоди з усіх істотних умов договору від 20 березня 2019 року. Разом з тим, відповідачка шляхом підписання кредитного договору підтвердила, що вона: до видачі кредиту ознайомився з діючими Тарифами Банку та Правилами надання комплексних банківських послуг фізичним особам у АТ «КРЕДОБАНК», у яких зазначено умови відкриття, ведення, закриття поточних (карткових) рахунків; ознайомився з орієнтовною реальною річною процентною ставкою та орієнтовною загальною вартістю кредиту, а також з іншою інформацією про споживчий кредит, надання якої передбачено ч.3 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року № 1734-VIII, до видачі кредиту, ця інформація (паспорт споживчого кредиту) надана позичальнику в письмовій (електронній) формі, встановленій додатком №1 до Закону України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року № 1734-VIII (п. 10.4 кредитного договору). 
Ознайомлення відповідачки з умовами кредитування та погодження нею порядку і строків виконання зобов`язань за кредитним договором, крім самого кредитного договору, підтверджується також паспортом споживчого кредиту, який підписаний відповідачкою власноручно.
Отже, доводи відповідачки фактично зводяться до незгоди з умовами укладеного договору, однак такі заперечення не можуть бути підставою для звільнення від виконання зобов`язань, належним чином прийнятих на себе сторонами.
З огляду на викладені обставини, суд, дослідивши надані докази в їх сукупності, дійшов висновку про доведення укладення кредитного договору між сторонами. В суду відсутні підстави стверджувати про неналежність поданих доказів та сумніви щодо них не виникають. Таким чином, підстав для висновку про відсутність між сторонами договірних правовідносин або про неукладеність кредитного договору судом не встановлено.
АТ «Кредобанк» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачці кредит у розмірі, встановленому договором, що підтверджується випискою по рахунку відповідачки та меморіальними ордерами №15813571 та №15813555 від 20 березня 2019 року.
Доказів, що відповідачка виконала свої зобов`язання за договором матеріали справи не містять.
Відповідно до розрахунку АТ «Кредобанк», заборгованість відповідачки за кредитним договором № CL-178754 від 20 березня 2019 року станом на 12 грудня 2025 року становить 41141,71 грн, з яких: 13382,43 грн – сума заборгованості за тілом кредиту, 27759,28 грн – сума заборгованості за відсотками.
13 жовтня 2025 року АТ «Кредобанк» на адресу відповідачки направило досудову вимогу. 
Суд погоджується із визначеним позивачем розміром заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту). Дана сума заборгованості встановлена судом на підставі наданих доказів, а тому сума заборгованості по тілу кредиту підлягає стягненню.
Що стосується розміру заборгованості по процентам, то слід звернути увагу, що проценти в розмірі 27759,28 грн нараховані за період 20 березня 2019 року по 12 грудня 2025 року за процентною ставкою в розмірі 55,99% річних. З розрахунку слідує, що нарахування відсотків позивачем здійснювалось відповідно до п. 4.1 - 4.2 договору та не є мірою відповідальності у розумінні статті 625 ЦК України. 
При цьому слід звернути увагу, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування.
Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16 вказала, що зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України.
Як зазначено вище кредит був наданий відповідачці строком на 60 місяців тобто з 20 березня 2019 року по 19 березня 2024 року, сума кредиту не повернута, а тому сума заборгованості по процентам з урахуванням здійснених платежів та враховуючи умови кредитного договору (п.4.1-4.2 договору) становить 15208,89 грн (32529,03+23595,06 -28364,81) - 12550,39).
Суд не вбачає підстав для нарахування вказаних процентів в період після 19 березня 2024 року.
Щодо нарахування відсотків «до повного повернення кредиту», то суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену в постанові від 05 квітня 2023 року в справі №910/4518/16. Так, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що «сторони можуть домовитися про те, що в разі прострочення повернення кредиту позичальник сплачує кредитору проценти саме як міру відповідальності, зокрема в тому ж розмірі, в якому він сплачував проценти як плату за наданий кредит, або в іншому розмірі. Водночас така домовленість за правовою природою є домовленістю про сплату процентів річних у визначеному договором розмірі на підставі статті 625 ЦК України, і цей розмір може зменшити суд (пункт 107 цієї постанови). Тобто твердження скаржників про те, що проценти за "користування кредитом" нараховуються не лише в межах строку кредитування, а й після спливу такого строку, тобто до моменту повного фактичного повернення кредитних коштів, свідчать про помилкове розуміння скаржниками правової природи процентів, які сплачуються позичальником у випадку прострочення грошового зобов`язання. Проценти, які можуть бути нараховані поза межами строку кредитування (чи після вимоги про дострокове погашення кредиту), є мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень статті 625 ЦК України.
Велика Палата Верховного Суду зауважує, що надання кредитору можливості одночасного стягнення як процентів за "користування кредитом", так і процентів як міри відповідальності, може призводити до незацікавленості кредитора як у вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань за кредитним договором, оскільки після спливу строку кредитування грошове зобов`язання боржника перед кредитором зростає навіть швидше, ніж зростало протягом строку кредитування. Тобто фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд на ще вигідніших для себе умовах, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника (наприклад, звернути стягнення на заставне майно боржника або стягнути борг з поручителя).
Несправедливість цього підходу стає особливо очевидною у випадках, коли ринковий розмір процентів за "користування кредитом" за час після укладення кредитного договору істотно знизився. У таких випадках кредитор стає навіть більше зацікавлений у невиконанні договору, ніж у задоволенні своїх вимог. За такого підходу кредитор може продовжувати нарахування процентів за "користування кредитом" (який при цьому навіть не надавався на новий строк) у розмірі, якого вже не існує на ринку. Цим самим створюються штучні передумови для банкрутства підприємств та збільшення кількості фізичних осіб, які не мають надії повернутися до нормального життя інакше, як через банкрутство, що негативно відбивається на економіці та підвищує соціальну напруженість.
Такий підхід вочевидь не відповідає балансу інтересів сторін кредитного договору та призводить до того, що кредитор не використовує ефективні способи захисту своїх прав (звернення стягнення на заставне майно боржника, стягнення боргу з поручителя тощо) одразу після порушення боржником умов договору».
При цьому Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що «для вирішення подібних спорів важливим є тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за "користування кредитом"). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав)».
У контексті цієї цивільної справи суд зазначає, що умови договору, на які позивач посилається як на підставу для стягнення процентів, хоча й містяться у розділі, що регулює правомірну поведінку сторін (п. 4.1-4.2 договору), фактично є мірою відповідальності у розумінні статті 625 ЦК України. Це зумовлено тим, що зазначений пункт спрямований на врегулювання правовідносин сторін у разі прострочення виконання грошового зобов`язання.
Водночас договір містить окремий розділ, присвячений відповідальності позичальника («Відповідальність сторін»), однак позивач не обґрунтовує свої вимоги положеннями цього розділу.
Крім того, як слідує з наданих розрахунків, проценти за період поза межами строку кредитування позивач нараховує саме як проценти за користування кредитом, а не як міру відповідальності відповідно до статті 625 ЦК України. Водночас із вимогами про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України позивач до суду не звертався. До того ж слід врахувати, що в період воєнного стану позичальник звільняється від відповідальності, визначеною ст.625 ЦК України.
Отже, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №CL-178754 від 20 березня 2026 року, що становить 28591,32 грн, з яких: 13382,43 грн тіло кредиту, 15208,89 грн - грн нараховані відсотки.
Що стосується доводів відповідачки про те, що розмір нарахованих відсотків є несправедливими, суперечить принципам розумності і добросовісності та створює для споживача несправедливий фінансовий тягар, суд зазначає наступне.
Як вказувалося раніше відсотки нараховані відповідно до умов кредитного договору та судом враховані як умови Закону України «Про споживче кредитування», так і розмір заявлених позивачем вимог.
Слід також зазначити, що відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.
Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (частина перша статті 1048 ЦК України).
Згідно зі статтями 11,12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг» встановлений обов`язок кредитора щодо неухильного дотримання вимог Закону України «Про захист прав споживачів».
Відповідно до ч. 13 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Частиною п`ятою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачена можливість визнання недійсними окремих умов договору у разі визнання цих положень договору несправедливими.
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).
Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).
Відповідно до частини 1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Згідно з частиною 3 статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Недійсність договору як приватно-правова категорія покликана не допускати або присікати порушення приватних прав та інтересів або ж їх відновлювати. До правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Тобто, правовим наслідком недійсності договору є по своїй суті «нівелювання» правового результату породженого таким договором (тобто вважається, що не відбулося переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав взагалі) (правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі №638/2304/17, в постановах Верховного Суду від 27 листопада 2024 року у справі № 201/13593/19, від 11 грудня 2024 року у справі № 725/5919/19 та інших).
Суд зважає, що при укладенні кредитного договору відповідач був повідомлений про розмір відсотків, порядок їх сплати та інші істотні умови договору, і добровільно уклав цей договір та користувався отриманими коштами.
До звернення позивача до суду з позовом про стягнення кредитної заборгованості відповідач не звертався до суду з вимогами про визнання недійсним договору чи його окремих положень, на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов договору. Кредитор повідомив позичальника та ознайомив з усіма його умовами, а також надав йому інформацію щодо сукупної вартості кредиту, з урахуванням відсоткової ставки за ним та її складових. Не звертався позичальник і з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, за роз`ясненням положень, які були би йому незрозумілі, або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, тим самим погоджуючись зі всіма умовами такого договору.
При розгляді даної справи відповідач також не заявляв зустрічних вимог про визнання недійсним кредитного договору, відповідно його доводи, які зводяться до обґрунтування несправедливості умов кредитного договору, є безпідставними та відхиляються судом.
При цьому слід зауважити, що проценти за користування кредитом є платою за користування кредитом, а не сумою компенсації у разі невиконання ним зобов`язань за договором, обмежений розмір якої передбачений положеннями Закону України «Про споживче кредитування».
Доводи відповідачки про відсутність відомостей про вжиття заходів досудового врегулювання спору та доказів направлення відповідачці відповідної вимоги, не відповідають дійсності, оскільки 13 жовтня 2025 року АТ «Кредобанк» направив на адресу відповідачки ОСОБА_1 досудову вимогу №6164/2025 №CL-178754 від 20 березня 2026 року. Вказана вимога повернута банку без вручення у зв`язку з закінченням терміну зберігання, що підтверджується витягами з сайту АТ «Укрпошта» щодо відстеження пересилання поштового відправлення, описом вкладення у листі та списком згуртованих відправлень. 
Належним дотриманням процедури повідомлення боржника про вимогу стосовно усунення порушення також слід вважати також таке повідомлення, що було надіслане належним чином, проте не отримане внаслідок недбалості або ухилення від отримання.
Наведені висновки викладені у постанові Верховного Суду від 07 березня 2024 року у справі 487/3170/22, від 19 січня 2022 року у справі № 361/3222/19.
Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з відповідачки слід стягнути на користь позивача 2312,78 грн судового збору (пропорційно задоволеним вимогам).
На підставі викладеного, керуючись ст. 526, 527, 530, 536, 610-611, 625, 628, 629, 634, 638, 639, 642, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України, Законами України «Про електронну комерцію», «;Про електронні документи та електронний документообіг», ст. 81, 141, 263-265, 279, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» (ЄДРПОУ 09807862, 79026, м. Львів, вул. Сахарова,78) заборгованість за кредитним договором №GL-178754 від 20 березня 2019 року в розмірі 28591,32 грн, з яких: 13382,43 грн - тіло кредиту, 15208,89 грн - грн нараховані відсотки, а також 2312,78 грн судового збору.
В решті вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:
Позивач: Акціонерне товариство «Кредобанк», місцезнаходження: 79026, м. Львів, вул. Сахарова,78, код ЄДРПОУ 09807862,
Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя: