г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області	

Справа № 213/1956/26
Номер провадження 2-а/213/17/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2026 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Мазуренка В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №7123436від 02 травня 2026 року та закриття провадження у справі. 
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 02 травня 2026 року інспектором КРУП ГУНП в Дніпропетровській області, старшим лейтенантом поліції Федорцовим Д.В. складено вищезазначену постанову за ч.1 ст.121-3 КУпАП та накладено на позивача штраф у розмірі 1 190,00 грн. Відповідно до постанови ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за керування автомобілем DACIA LODGI НОМЕР_1 з причіпом НОМЕР_2 , у якого номерний знак був закритий пластиковою накладкою, чим порушив п.п. «в» п. 2.9 ПДР України.
Вважає постанову незаконною та необґрунтованою. 
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що основною і єдиною умовою для кваліфікації такого порушення є неможливість визначити символи номерних знаків на відстані 20 метрів. Такий критерій, як встановлення пластикової прозорої накладки, у п.п. «в» п. 2.9 ПДР України відсутній. Позивач повідомляє, що пропонував поліцейському перевірити читабельність номерного знаку, проте інспектор продовжував наполягати на забороні пластикової прозорої накладки, незалежно від читабельності символів номерного знаку. Посилається на те, що всі символи номерного знака є читабельними з відстані 20 м. Жодних дій, спрямованих на приховування номерного знаку, він не вчиняв. Після зупинки поліцейським транспортного засобу накладка була негайно знята. Зазначений факт свідчить про малозначність діяння та відсутність суспільної небезпеки. Поліцейський не здійснював вимірювання відстані, не зафіксував умови огляду. 
Просить визнати незаконною та скасувати постанову про накладення на позивача адміністративного стягнення та закрити справу про адміністративне правопорушення.
Представник відповідача подав відзив, відповідно до якого позовні вимоги не визнає, вважає їх необґрунтованими. Зазначає, що постанова є законною та складеною з урахуванням норм чинного законодавства, оскільки в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121-3 КУпАП. Постанова відповідає вимогам ст. 283 КУпАП та складена з дотриманням вимог Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07 листопада 2015 року № 1395. Поліцейський розглянув справу про адміністративне правопорушення, вчинене позивачем, з дотриманням всіх вимог чинного законодавства. Після виявлення факту порушення вимог Правил дорожнього руху України поліцейським було встановлено особу правопорушника, ступінь його вини, позивачу роз`яснені права, якими користується особа, що притягається до адміністративної відповідальності, під час розгляду справи. На підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення надає відеозапис з камери поліцейського.
Просить відмовити у задоволенні позову.
Позивач надав заперечення, згідно з якими зазначає, що диспозиція частини першої статті 121-3 КУпАП передбачає відповідальність не за сам факт наявності прозорої накладки, а лише у разі, якщо така накладка або інші предмети перешкоджають чи ускладнюють ідентифікацію номерного знака або не дають можливості чітко визначити його символи з відстані двадцяти метрів. З метою підтвердження своїх доводів надає електронний доказ – відеозапис відтворення обстановки та перевірки читабельності номерного знака причепа з відстані 20 метрів.
У судове засідання сторони не викликалися. 
У зв`язку із розглядом справи за відсутністю сторін відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
12 травня 2026 року позовну заяву залишено без руху.
25 травня 2026 року прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі; постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
12 червня 2026 року відмовлено у задоволенні клопотання позивача про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін. 
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.
Згідно з постановою серії ЕНА №7123436від 02 травня 2026 року, складеної інспектором КРУП ГУНП в Дніпропетровській області старшим лейтенантом поліції Федорцовим Д.В.: ОСОБА_1 02 травня 2026 року о 10:22 год на трасі Н-11 116 км біля с-ща Мусіївка Криворізького району Дніпропетровської області керував транспортним засобом DACIA LODGI, номерний знак НОМЕР_1 , із причіпом ПВА 1, номерний знак НОМЕР_2 , у якого номерний знак був закритий іншим предметом (пластикова напівпрозора накладка із сірими полосами), що не дає змоги чітко визначити символи номерного знаку з відстані 20 метрів, чим порушив підпункт «в» пункту 2.9 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.121-3 КУпАП. Позивача притягнуто до адміністративної відповідальності з накладенням стягнення у виді штрафу у розмірі 1 190,00 грн. Постанова містить відомості про фіксацію порушення та розгляду справи технічними засобами – службовим відеореєстратором та службової бодікамери.
Викладеним фактам відповідають правовідносини, що витікають із права оскаржити постанову у справі про адміністративне правопорушення особою, стосовно якої її винесено, і регулюються нормами ст.ст. 287-289 КпАП України.
Проаналізувавши встановлені обставини справи та норми законодавства України, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов таких висновків.
Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно зі статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
Відповідно до статті 251 КУпАП Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, відомостями та інформацією з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Правилами дорожнього руху (ПДР) України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюється єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.
Пункт 1.3 Правил дорожнього руху передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Згідно з пунктом 1.9 ПДР України особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Відповідно до ч.1 ст.37 Закону України «Про дорожній рух» забороняється експлуатація незареєстрованих (неперереєстрованих) транспортних засобів, ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах, знищені чи підроблені, без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає встановленим вимогам, або з номерними знаками, які закріплені у не встановлених для цього місцях, закриті іншими предметами чи забруднені, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 метрів, перевернуті чи не освітлені, а також транспортних засобів, що підлягають обов`язковому технічному контролю, але не пройшли його, та у випадках, передбачених законодавством, без чинного на території України поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка").
Згідно з підпунктом «в» пункту 2.9 ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що: не належить цьому засобу; не відповідає вимогам стандартів; закріплений не в установленому для цього місці; закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м; неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.
На механічних транспортних засобах (за винятком трамваїв і тролейбусів) і причепах у передбачених для цього місцях встановлюються номерні знаки відповідного зразка.
Забороняється змінювати розміри, форму, позначення, колір і розміщення номерних знаків, крім випадку закріплення заднього номерного знака на додатковому обладнанні, що призначене для тимчасового перевезення багажу або вантажу, наносити на них додаткові позначення або закривати їх, вони повинні бути чисті і достатньо освітлені (абзаци 1, 4 п. 30.2 ПДР України).
Частиною 1 статтею 121-3 КУпАП передбачена відповідальність за керування або експлуатацію транспортного засобу без номерного знака, з номерним знаком, що не належить цьому засобу або не відповідає встановленим зразкам або вимогам, з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знака.
Згідно з п. 9 ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи: застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.
Відповідно до частини першої ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченими ст. 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності, зафіксовано технічними пристроями, що відображено у постанові.
Така постанова за своєю правовою природою є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.
Також суд зазначає, що процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень законодавства покладено на відповідача.
Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою Наказом МВС України 07 листопада 2015 року №1395 (далі – Інструкція), визначено процедуру оформлення поліцейськими підрозділів поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція (далі – поліцейський), матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.
Поліцейський під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд цієї справи; 2) чи правильно складено протокол (якщо складання протоколу передбачено КУпАП) та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи повідомлено належним чином осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду (якщо справа не розглядається на місці); 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали, які потрібні для вирішення справи; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката (п. 5 розділу ІІІ Інструкції). Зазначена норма узгоджується з положеннями ст. 278 КУпАП.
Оцінка доказів здійснюється судом за правилами статті 90 КАС України, відповідно до приписів якої суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно зі ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами як письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показання свідків.
Аргументи позивача, що поліцейський притягнув його до адміністративної відповідальності без з`ясування всіх обставин, виніс постанову з порушенням вимог законодавства, не знайшли своє підтвердження під час розгляду справи.
Наданий відповідачем відеозапис, яким зафіксовано правопорушення та розгляд справи, досліджений судом, спростовує такі твердження позивача. Крім того, з оглянутого відео видно, що позивач наполягав на сплаті штрафу на місці (час: 4:41), проте через відсутність у поліцейських POS-терміналу не зміг цього здійснити. Зазначене свідчить про визнання позивачем своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення.
Відповідно до ч.1ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з ч.2 цієї статті в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Разом з цим, Велика Палата Верховного Суду у пункті 47 постанови від 25 червня 2020 року у справі № 520/2261/19 зазначила, що визначений статтею 77 КАС України обов`язок відповідача суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
Позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за закріплення на номерному знаку стороннього предмета, а саме пластикової напівпрозорої накладки, про що зазначено в постанові, і що беззаперечно підтверджується доданим відповідачем до відзиву відеозаписом з місця події, з якого видно, що на номерному знаку причіпа, яким керував позивач, дійсно встановлена пластикова накладка, чого не заперечував і сам позивач, спілкуючись із поліцейським.
Щодо доводів позивача про те, що наявність накладки на номерному знаку транспортного засобу не перешкоджає ідентифікації символів номерного знаку автомобіля та цілком повно дозволяє провести ідентифікацію його символів з відстані 20 м, що виключає притягнення його до адміністративної відповідальності, слід зазначити, що згідно із ч. 1 ст. 121-3 КУпАП вимога щодо читабельності номерного знаку з відстані 20 м застосовується лише у разі забруднення номерного знаку, а перешкоджання чи ускладнення ідентифікації номерного знаку – стосується нанесення покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють таку ідентифікацію.
При цьому сам факт керування транспортним засобом з номерним знаком, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), вже передбачає відповідальність за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП.
Викладене узгоджується і з пунктом 30.2 ПДР України, згідно з яким забороняється закривати номерні знаки транспортних засобів.
З огляду на викладене суд відхиляє доводи позивача про те, що працівник поліції не проводив відповідні заміри відстані, на якій неможливо було ідентифікувати номерний знак, а також не бере до уваги наданий позивачем відеозапис на підтвердження читабельності номерного знаку.
Оцінюючи докази в сукупності, суд вважає, що відповідач довів правомірність прийнятої постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, та накладення на позивача адміністративного стягнення у виді штрафу.
Водночас судом враховано, що у постанові також міститься посилання на відсутність можливості чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м.
Проте таке зазначення не спростовує висновків інспектора поліції про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП. Вина позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, підтверджується наявними в матеріалах справи належними та допустимими доказами, а тому суд вважає, що відсутні підстави для визнання оскаржуваної постанови протиправною та її скасування.
У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Відповідно до п.1 ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.
За таких обставин суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.
У такому разі понесені позивачем судові витрати слід залишити за ним.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 19, 62 Конституції України, ст. 7, 9, 14, 121-3, 245, 251, 280 КУпАП, ст. ст.6, 8, 9, 72, 77, 90, 132, 139, 159 ч.4, 242, 243-246, 257, 262, 286 КАС України, суд 
У Х В А Л И В:
Позов  ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення – залишити без задоволення.
Постанову серії ЕНА №7123436від 02 травня 2026 року у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, стосовно  ОСОБА_1 – залишити без змін.
Апеляційна скарга на судові рішення у справах, визначених ст.286 КАС України, у відповідності до ч.4 цієї статті, може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач:  ОСОБА_1 , адреса реєстрації:  АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .
Відповідач: Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області, юридична адреса: вул. Троїцька, буд. 20-а, м. Дніпро, код ЄДРПОУ 40108866.
Дата складення повного судового рішення – 15 червня 2026 року.

Суддя В.В. Мазуренко