Справа № 420/25742/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 червня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Катаєвої Е.В., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Центру військово-музичного мистецтва Військово-Морських Сил Збройних Сил України (проспект Гагаріна, 19, м. Одеса, 65058) про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, – 
В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Центру військово-музичного мистецтва Військово-Морських Сил Збройних Сил України, в якому позивач просить суд: 
визнати протиправними дії відповідача щодо обчислення та виплати йому – ОСОБА_1 , грошового забезпечення за періоди з 30.01.2020 по 30.08.2021 та з 28.02.2022 по 29.05.2024, грошової допомоги для оздоровлення за 2020-2024 роки, одноразової допомоги при звільнення, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки без врахування розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом станом на 01.01.2020 року, на 01.01.2021 року, на 01.01.2022, 01.01.2023, 01.01.2024 у відповідні роки на відповідний тарифний коефіцієнт;
зобов`язати відповідача здійснити перерахунок на його – ОСОБА_1 , користь грошового забезпечення, а саме: посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, надбавки за особливості військової служби, щомісячної премії, інших надбавок та доплат за періоди з 30.01.2020 по 30.08.2021 та з 28.02.2022 по 29.05.2024, грошової допомоги для оздоровлення за 2020-2024 роки, одноразової допомоги при звільнення, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установлений законом станом на 01 січня календарного року, а саме: встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020 – 2102 грн, Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021 – 2270 грн, Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022 – 2481 грн, Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023 – 2684 грн, Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» станом на 01.01.2024 – 3028 грн на відповідний тарифний коефіцієнт відповідно до пункту 4 постанови КМУ «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» №704 від 30.08.2017 та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до п. 2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу», затвердженого постановою КМУ від 15.01.2004 №44 за кодом економічної класифікації видатків 2112 «Грошове забезпечення військовослужбовців».
Ухвалою суду від 04.08.2025 позов залишено без руху, надано строк на усунення недоліків позову, з підстави пропуску строку звернення до суду з цим позовом та надання доказів в обґрунтування позовних вимог.
Ухвалою суду від 25.08.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Також витребувано у відповідача докази вручення позивачу грошового атестата.
Ухвалою суду від 30.09.2025 року залишено адміністративний позов без руху, надано строк на усунення недоліків позову та роз`яснено позивачу, що в іншому випадку позов буде залишений без розгляду. 
Ухвалами суду від 22.10.2025 року адміністративний позов залишено без розгляду в частині позовних вимог щодо періоду з 19.07.2022 по 29.05.2024 року, продовжено розгляд справи в частині позовних вимог щодо періодів з 30.01.2020 по 30.08.2021 та з 28.02.2022 по 18.07.2022. Також відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про заміну неналежного відповідача на належного, або залучення співвідповідача чи третьої особи по справі.
Рішенням суду від 22.10.2025 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного суду від 24.04.2026 року, адміністративний позов ОСОБА_1 до Центру військово-музичного мистецтва Військово-Морських Сил Збройних Сил України про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії – задоволений частково.
Визнано протиправними дії Центру військово-музичного мистецтва Військово-Морських Сил Збройних Сил України щодо обчислення ОСОБА_1 у заниженому розмірі виплачених за періоди з 30.01.2020 по 30.08.2021 та з 28.02.2022 по 18.07.2022 року грошового забезпечення, грошової допомоги для оздоровлення та грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого Законами України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019 №294-IX, «Про Державний бюджет України на 2021 рік» від 15.12.2020 №1082-ІХ, «Про Державний бюджет України на 2022 рік» від 02.12.2021 №1928-ІХ, відповідно до періоду на відповідний тарифний коефіцієнт.
Зобов`язано Центр військово-музичного мистецтва Військово-Морських Сил Збройних Сил України здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату виплачених за періоди з 30.01.2020 по 30.08.2021 та з 28.02.2022 по 18.07.2022 року грошового забезпечення, грошової допомоги для оздоровлення та грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого Законами України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019 №294-IX, «Про Державний бюджет України на 2021 рік» від 15.12.2020 №1082-ІХ, «Про Державний бюджет України на 2022 рік» від 02.12.2021 №1928-ІХ, відповідно до періоду на відповідний тарифний коефіцієнт.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.04.2026 року задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 . Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 22.10.2025 року скасовано, справу №420/25742/25 в частині позовних вимог щодо періоду з 19.07.2022 по 29.05.2024 направлено до Одеського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Ухвалою суду від 08.05.2026 року прийнято до провадження справу №420/25742/25 в частині позовних вимог щодо періоду з 19.07.2022 року по 29.05.2024 року. Вирішено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Отже, спірним є питання щодо правомірності обрахунку відповідачем грошового забезпечення ОСОБА_1 , а також одноразових виплат за період з 19.07.2022 року по 29.05.2024 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_1 в періоди з 10.10.2018 по 30.08.2021 та з 28.02.2022 по 29.05.2024. В подальшому йому стало відомо, що під час проходження служби, зокрема, у 2022-2024 р.р. відповідач здійснював помилковий розрахунок його грошового забезпечення та всіх інших одноразових видів грошового забезпечення у зменшеному розмірі. Розрахунок та виплата розмірів його посадового окладу та окладу за військовим званням, додаткових видів грошового забезпечення здійснювалась, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого у 2018 році Законом №2246-VII станом на 01.01.2018 в розмірі 1762 грн, замість прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, що призвело в цілому до помилкового розрахунку та виплати грошового забезпечення - щомісячних основних та додаткових видів грошового забезпечення, а також грошової допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.
Однак пункт 6 Постанови №103 втратив чинність, у зв`язку з чим відновлена дія пункту 4 Постанови №704 у редакції до внесення скасованих судом змін, згідно якої розрахунковою величиною для визначення розміру посадового окладу та розміру окладу за військове звання, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти. Таким чином, у зв`язку із щорічною зміною розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, позивачка вважає, що має право на перерахунок грошового забезпечення.
З урахуванням правових висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 09.06.2022 у справі №520/2098/19, вважає, що наявні підстави для визначення розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями позивача шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Серед іншого позивач вважає, що має право на грошову компенсацію, яка виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення. 
Крім того позивач просить про визначення коду економічної класифікації видатків при виплаті грошового забезпечення, зазначивши, що відповідно до пункту 2.1.1.2. Інструкції щодо застосування економічної класифікації видатків, затвердженою наказом №333 від 12.03.2012 року (далі Інструкція №333) виплата грошового забезпечення здійснюється за кодом економічної класифікації видатків (далі КЕКВ) 2112 «Грошове забезпечення військовослужбовців», за яким також передбачено відшкодування податку на доходи фізичних осіб, що утримується з грошового забезпечення, а також подання відповідної звітності щодо ум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків — фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначеної наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 №4, яка включає податок на доходи фізичних осіб та його відшкодування, утриманий військовий збір. 
Позивач зазначив, що невиплата грошового забезпечення за належним кодом економічної класифікації видатків (КЕКВ 2112) унеможливлює належне подання податкової та соціальної звітності (зокрема додатка Д1 до податкового розрахунку), внаслідок чого не відображається інформація про сплату єдиного соціального внеску (ЄСВ) до Реєстру застрахованих осіб та така інформація відповідно буде відсутня у системі Пенсійного фонду України. 
Вказане на його думку прямо впливає на обсяг страхового стажу військовослужбовця, необхідного для призначення пенсії відповідно до статей 12, 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби».
Позивач просить задовольнити позовні вимоги. 
В матеріалах справи наявний відзив на позов, у якому відповідач просив відмовити в задоволенні позову, оскільки ним не порушувались вимоги чинного законодавства, адже протягом спірного періоду зміни розміру прожиткового мінімуму, який є розрахунковою величиною для нарахування та виплати грошового забезпечення позивачу, КМУ не вносились. 
На момент набрання чинності Постанови №704 (01 березня 2018 року) пункт 4 цього нормативно-правового акту викладено в редакції п.п.1 п.3 Змін передбачених п.6 постанови КМУ «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби та деяким іншим категоріям осіб» від 21.02.2018 №103, а саме: « 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14». 
Визнано протиправним та скасовано п. 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб». У іншій частині рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.10.2019 року залишено без змін.
Представник відповідача наголошує, що КМУ не приймав жодного нормативного акту, який би відновлював дію пункту 4 Постанови №704 в редакції від 29.12.2017
За загальним правилом, визнання таким, що втратив чинність, акта законодавства чи його скасування не поновлює дію актів, які ним скасовані або визнані такими, що втратили чинність; дія акта законодавства поновлюється шляхом прийняття аналогічного акта або нового акта, що містить спеціальну норму про відновлення дії попереднього акта та визначення спеціального порядку такого відновлення.
Положеннями пункту 4 Постанови №704 розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 грн та саме з вказаного розміру були розраховані показники Закону України «Про Державний бюджет України» на 2020, 2021, 2022, 2023, 2024 та 2025 роки. 
Таким чином, позивач у спірні періоди в повному обсязі отримував грошове забезпечення за виконання своїх службових обов`язків, а спір виник виключно щодо неправомірних, на його думку дій щодо нарахування та виплати грошового забезпечення у розмірі меншому ніж той, що на його думку повинен був йому виплачений за наслідками скасування п. 6 Постанови №103 КМУ. 
Крім того, на думку відповідача, позивачем пропущено строк звернення до суду з даним позовом в частині позовних вимог з 19.07.2022 року по 29.05.2024 року.
Також відповідачем 18.06.2026 року надано до суду додаткові пояснення, в яких по суті спору зазначено, відповідач, починаючи з 20.05.2023 року, правомірно здійснював розрахунок розміру посадового окладу та окладу за військове звання позивача, виходячи з розміру 1762 гривні.
При цьому, відповідач наголошує на правомірності залишення без розгляду позовних вимог за період з 19.07.2022 по 29.05.2024 року, оскільки позивачем пропущено строк звернення до суду в цій частині позовних вимог.
Справа розглянута в письмовому провадженні.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_1 в періоди з 10.10.2018 по 30.08.2021 та з 28.02.2022 по 29.05.2024, що підтверджується копіями наказів №129 від 10.10.2018, №90 від 30.08.2021, №35 від 28.02.2022, №150 від 29.05.2024, наявними в матеріалах справи. 
Позивач, вважаючи протиправними дії відповідача щодо не виплати йому в повному розмірі грошового забезпечення за періоди з 30.01.2020 по 30.08.2021 та з 28.02.2022 по 29.05.2024, звернувся до суду з цим позовом.
З урахуванням скасування судом апеляційної інстанції ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 22.10.2025 року, суд розглядає справу в частині позовних вимог щодо періоду з 19.07.2022 року по 29.05.2024 року.
Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон №2232-ХІІ) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Відповідно до ч.1-3 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон №2011-ХІІ) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Частиною 4 ст.9 Закон №2011-ХІІ передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
30.08.2017 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі Постанова №704), якою затверджено тарифні сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів, схеми тарифних розрядів, тарифних коефіцієнтів, додаткові види грошового забезпечення, розміри надбавки за вислугу років. Установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Пунктом 2 Постанови №704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Додатком 1 до Постанови №704 визначено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.
Пунктом 4 Постанови №704 (в первинній редакції на дату прийняття) передбачено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Також додатки 1, 12, 13, 14 до Постанови №704 містять примітки, відповідно до яких, зокрема посадові оклади за розрядами тарифної сітки та оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.
21.02.2018 Кабінет Міністрів України ухвалив Постанову №103 пунктом 6 якої внесено зміни, зокрема до постанови Кабінету Міністрів України №704, пункт 4 якої викладено в такій редакції: « 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.».
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 по справі №826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб».
Згідно ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Верховний Суд в постанові від 02.08.2022 року №440/6017/21 зазначив, що законодавець делегував Кабінету Міністрів України повноваження на встановлення умов, порядку та розміру перерахунку пенсій особам, звільненим з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб.
Величина грошового забезпечення як виплати, що є визначальною при перерахунку пенсії, встановлюється Кабінетом Міністрів України в межах повноважень щодо визначення розміру перерахунку пенсій. Відтак, на думку колегії суддів зазначення у п.4 постанови № 704 в формулі обрахунку розміру посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням базового державного соціального стандарту (прожиткового мінімуму для працездатних осіб) як розрахункової величини для їх визначення, не суперечить делегованим Уряду повноваженням щодо визначення розміру грошового забезпечення для перерахунку пенсій, призначених згідно із Законом №2262-ХІІ.
Разом з цим, колегія суддів наголосила на тому на тому, що Кабінет Міністрів України не уповноважений та не вправі установлювати розрахункову величину для визначення посадових окладів із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який не відповідає нормативно-правовому акту вищої юридичної сили.
При цьому колегія суддів зазначила, що пунктом 8 Прикінцевих положень Закону України від 23.11.2018 року №2629-VІІІ «Про Державний бюджет України на 2019 рік» було установлено, що у 2019 році для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів як розрахункова величина застосовується прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 1 січня 2018 року.
У свою чергу, Закон України від 14.11.2019 року №294-ІХ «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (далі Закон №294-ІХ) та Закон №1082-ІХ таких застережень щодо застосування як розрахункової величини для визначення, зокрема грошового забезпечення, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня 2018 року на 2020 -2024 роки, відповідно, не містять.
Тобто, положення п. 4 постанови №704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів, розрахованих згідно з постановою №704, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року до 01.01.2020 - набрання чинності Закон №294-ІХ не входили в суперечність із актом вищої юридичної сили.
Так, ч.3 ст.1-1 Закону №2262-ХІІ містить безумовне застереження про те, що зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону та Закону України від 09.07.2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Юридична природа соціальних виплат, у тому числі пенсій, розглядається не лише з позицій права власності, але й пов`язує з ними принцип захисту «законних очікувань» (reasonable expectations) та принцип правової визначеності (legal certainty), що є невід`ємними елементами правової держави та принципу верховенства права.
У справі «Кечко проти України» (заява №63134/00) ЄСПЛ наголосив, що в межах свободи дій держави перебуває право визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідних для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23). Тобто коли соціальна чи інша подібна виплата закріплена законом, вона має виплачуватися на основі чітких і об`єктивних критеріїв, і якщо людина очевидно підходить під ці критерії - це породжує у такої людини виправдане очікування в розумінні статті 1 Першого протоколу.
Відповідно до ст.7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.
Верховний Суд неодноразово наголошував, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи, тобто згідно з правовою позицією Верховного Суду такі правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними (постанови від 12.03.2019 у справі №913/204/18, від 10.03.2020 у справі №160/1088/19).
Отже, з огляду на визначені в ч.3 ст.7 КАС України правила, а також враховуючи на те, що з 01.01.2020 положення пункту 4 постанови №704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений законодавцем на відповідний рік, у тому числі для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів, до спірних правовідносин підлягає застосуванню пункт 4 постанови №704 в частині, що не суперечить нормативно-правовому акту, який має вищу юридичну силу Закону №1082-ІХ із використанням для визначення розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік).
Верховний Суд наголосив на тому, що через зростання прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, зокрема згідно із Законом №1082-ІХ виникли підстави для перерахунку пенсій, призначених згідно із Законом №2262-ХІІ, виходячи з розміру складових, розрахованих згідно з постановою №704 у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону №2262-ХІІ та ст.9 Закону №2011-ХІІ, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.
При цьому, колегія суддів звернула увагу на те, що встановлене положеннями пункту 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1774-VIII обмеження щодо застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з постановою №704 жодним чином не впливає на спірні правовідносини, оскільки такою розрахунковою величною є, прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року. Розмір мінімальної заробітної плати не є розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, а застосований з іншою метою - для визначення мінімальної величини, яка враховується, як складова при визначенні розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням.
В подальшому вказана правова позиція підтримана Верховним Судом у постановах від 19.10.2022 у справі №400/6214/21, від 28.02.2023 у справі №380/18850/21, від 06.04.2023 у справі №380/10075/21. Отже, практика Верховного Суду у цій категорії справ є усталеною та послідовною.
Вказана позиція щодо застосування норм права викладена в постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 17.02.2026 року у справі №520/5814/24.
Також Верховний Суд у постанові від 15.06.2023 у справі №380/13603/21 зазначив, що позивач по даній справі оскаржує врахований при обчисленні грошового забезпечення військовослужбовця розмір прожиткового мінімуму, а не розмір мінімальної заробітної плати.
Колегія суддів у контексті наведеного дійшла висновку, що для правильного вирішення вимог позивача, суди повинні встановити відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14 на який позивач має право виплати, розмір прожиткового мінімуму, згідно з пунктом 4 Постанови №704 за період з 30.01.2020 до 31.12.2020, з 01.01.2021 до 01.02.2021, з урахуванням раніше виплачених сум.
Судом на підставі ч.5 ст.242 КАС України враховується правова позиція, викладена Верховним Судом у спірних правовідносинах.
Отже, на підставі наведених висновків Верховного Суду, суд дійшов висновку, що застосовуючи при обчисленні посадового окладу та окладу за військовим званням позивачки такої розрахункової величини як прожитковий мінімум для працездатних осіб, визначений законом на 01.01.2018, саме з 29.01.2020 (дня набрання законної сили рішенням Шостого апеляційного адміністративного суду у справі №826/6453/18) відповідач діяв протиправно. 
При вирішенні даної справи суд також враховує позицію Верховного Суду викладену у постанові від 17 лютого 2026 року по справі №520/5814/24 щодо застосування положень постанови КМУ №704, в редакції змін, внесених постановою КМУ №481, до скасування вказаних змін у судовому порядку. За наслідками розгляду вказаної справи Верховним Судом зроблено висновок, що приписи пункту 4 Постанови КМУ № 704 у первинній редакції відповідали вимогам Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII, який запровадив розрахунковою величиною для визначення посадових окладів різних категорій публічних службовців саме прожитковий мінімум для працездатних осіб, установлений для працездатних осіб на 1 січня календарного року.
Суд вважає, що у позивача наявне право на обчислення грошового забезпечення за період з 19.07.2022 року по 29.05.2024 року із посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на відповідний рік.
Також позивач просить перерахувати та виплатити йому за вказаний період розмір грошової допомоги для оздоровлення, одноразової допомоги при звільненні, та грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки. 
Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі Порядок №260).
Згідно з п.6 Розділу XXIII (Виплата грошової допомоги для оздоровлення) Порядку №260 розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років і щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.
Згідно з п.6 Розділу XXXI (Виплата грошового забезпечення у разі звільнення з військової служби) Порядку №260 розрахунок грошового забезпечення за час надання щорічної основної відпустки з подальшим виключенням зі списків особового складу та грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, крім винагород з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою.
Відповідно до п.9 Розділу XXXII (Одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби) Порядку №260 під час обчислення розміру грошової допомоги враховується підвищений посадовий оклад, який військовослужбовець отримував на день звільнення з військової служби (навчання).
Суд вважає, що позивач має право на перерахунок виплачених за період з 19.07.2022 року по 29.05.2024 року грошової допомоги для оздоровлення.
При цьому, з аналізу вищенаведених норм вбачається, що нарахування та виплата одноразової грошової допомоги при звільнені, грошової компенсації за невикористані дні щорічної оплачуваної відпустки має проводитись з урахуванням розміру грошового забезпечення на момент його звільнення, тобто з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 2024 рік.
Тобто, розмір грошового забезпечення, який обраховано станом на момент виникнення права на такий перерахунок, не впливає на розмір одноразової грошової допомоги при звільнені, грошової компенсації за невикористані дні щорічної оплачуваної відпустки оскільки така виплата є одноразовою та розраховується виходячи з розміру грошового забезпечення на момент звільнення.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про протиправність дій відповідача щодо обчислення позивачу у заниженому розмірі виплачених за період з 19.07.2022 року по 29.05.2024 року грошового забезпечення, грошової допомоги для оздоровлення, грошової компенсації за невикористані дні щорічної оплачуваної відпустки, одноразової грошової допомоги при звільненні у 2024 році, без урахування посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого Законами України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» від 02.12.2021 №1928-ІХ, «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 03.11.2022 року №2710-IX, «Про Державний бюджет України на 2024 рік» від 09.11.2023 № 3460-IX відповідно до періоду на відповідний тарифний коефіцієнт. 
Також позивач у позовних вимогам просить про здійснення перерахунку грошового забезпечення із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою КМУ від 15.01.2004 року №44 (далі порядок №44). 
Суд вважає, що вирішення питання про компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до п. 2 Порядку №44, є компетенцією відповідача як органу, в якому позивачка отримувала грошове забезпечення. Крім того, наразі відсутні підстави вважати, що відповідачем будуть порушені права позивачки щодо не відрахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів при здійснені виплати належного грошового забезпечення а тому ці вимоги стосуються правовідносин, які можливо будуть мати місце в майбутньому, тобто є передчасними, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог в цій частині. 
Серед іншого позивач просить про визначення коду економічної класифікації видатків при виплаті грошового забезпечення.
Суд вважає, що в цій частині позовних вимог необхідно відмовити, з огляду на наступне.
Згідно з п.1.1 розділу 1 Інструкції №333 економічна класифікація видатків бюджету призначена для розмежування видатків бюджетних установ та одержувачів бюджетних коштів за економічними характеристиками операцій, які здійснюються відповідно до функцій держави та місцевого самоврядування.
Пунктом 1.8 визначено, що за правильність віднесення видатків до поточних або капітальних відповідає розпорядник (одержувач) бюджетних коштів.
Таким чином, визначення коду економічної класифікації видатків здійснюється розпорядник (одержувач) бюджетних коштів при виконанні рішення суду.
Отже вимоги позивача щодо визначення коду економічної класифікації видатків є передчасними та стосуються виключно питань виконання рішення суду. 
Суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог в цій частині шляхом зобов`язання відповідача здійснити позивачу за період з 19.07.2022 року по 29.05.2024 року перерахунок та виплату грошового забезпечення, грошової допомоги для оздоровлення, грошової компенсації за невикористані дні щорічної оплачуваної відпустки, одноразової грошової допомоги при звільненні у 2024 році, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого Законами України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» від 02.12.2021 №1928-ІХ, «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 03.11.2022 року №2710-IX, Про Державний бюджет України на 2024 рік» від 09.11.2023 № 3460-IX відповідно до періоду на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням виплачених сум. 
Крім того, суд не приймає до уваги доводи представника відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву від 25.05.2026 року та додаткових поясненнях від 19.06.2026 року, щодо пропуску позивачем строку звернення до суду в частині позовних вимог щодо правомірності обрахунку відповідачем грошового забезпечення позивача за період з 19.07.2022 року по 29.05.2024 року, оскільки апеляційним судом в постанові від 24.04.2026 року по данній справі, вже надано оцінку дотримання позивачем строку звернення до суду з цими позовними вимогами.
Частиною 1 ст.72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно зі ст.ст.73,74,75,76 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог. 
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст. ст. 2, 5, 6, 7, 9, 241-246 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Центру військово-музичного мистецтва Військово-Морських Сил Збройних Сил України (проспект Гагаріна, 19, м. Одеса, 65058, код ЄДРПОУ 26614142) про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, – задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Центру військово-музичного мистецтва Військово-Морських Сил Збройних Сил України щодо обчислення ОСОБА_1 у заниженому розмірі виплачених за період з 19.07.2022 року по 29.05.2024 року грошового забезпечення, грошової допомоги для оздоровлення, грошової компенсації за невикористані дні щорічної оплачуваної відпустки, одноразової грошової допомоги при звільненні у 2024 році, без урахування посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого Законами України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» від 02.12.2021 №1928-ІХ, «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 03.11.2022 року №2710-IX, «Про Державний бюджет України на 2024 рік» від 09.11.2023 № 3460-IX відповідно до періоду на відповідний тарифний коефіцієнт. 
Зобов`язати Центр військово-музичного мистецтва Військово-Морських Сил Збройних Сил України здійснити ОСОБА_1 за період з 19.07.2022 року по 29.05.2024 року перерахунок та виплату грошового забезпечення, грошової допомоги для оздоровлення, грошової компенсації за невикористані дні щорічної оплачуваної відпустки, одноразової грошової допомоги при звільненні у 2024 році, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого Законами України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» від 02.12.2021 №1928-ІХ, «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 03.11.2022 року №2710-IX, Про Державний бюджет України на 2024 рік» від 09.11.2023 № 3460-IX відповідно до періоду на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням виплачених сум. 
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Рішення набирає законної сили у порядку ст.255 КАС України. 
Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст.295-297 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва