ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2026 року 
м. Київ

справа №376/3718/25
адміністративне провадження № К/990/18369/26 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючий - Стародуб О.П.,
судді - Берназюк Я.О., Кравчук В.М.
розглянув в порядку письмового провадження касаційну скаргу Державної інспекції архітектури та містобудування України на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.03.2026 (судді Файдюк В.В., Карпушова О.В., Мєзєнцев Є.І.) 
у адміністративній справі № 376/3718/25 за позовом ОСОБА_1 до Державної інспекції архітектури та містобудування України про визнання протиправною та скасування постанови.
КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ
15.12.2025 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати винесену головним інспектором будівельного нагляду Першого відділу державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду постанову від 28.11.2025 №1-2025/02-1-04 про закриття справи про адміністративне правопорушення і закрити справу про адміністративне правопорушення.
В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що посадовими особами відповідача не проводилась фактична перевірка, не встановлювався стан належного йому на праві власності майна. 
Також покликався на те, що повідомлення про необхідність прибути позивачу для розгляду справи про адміністративне правопорушення вручено 06.12.2025, тобто після винесення оскарженої постанови. 
КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕНЬ СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
Ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 22.12.2025 відмовлено у відкритті провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 170 КАС України. 
Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що в порядку адміністративного судочинства оскаржуються саме постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, а не про закриття справи про адміністративне правопорушення.
Також суд виходив з того, що постанова про закриття справи про адміністративне правопорушення не є рішенням суб`єкта владних повноважень, яке відповідно до статті 19 КАС України може бути оскаржене до адміністративного суду, тому заявлені вимоги не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства. 
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.03.2026 апеляційну скаргу позивача задоволено. 
Ухвалу Сквирського районного суду Київської області від 22.12.2025 скасовано та справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та направляючи справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, суд апеляційної інстанції виходив з того, що приписами КУпАП закріплено право оскарження постанови про закриття справи про адміністративне правопорушення, як одного з видів постанов по справі про адмінправопорушення, зокрема, особою, щодо якої її винесено. 
УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА КАСАЦІЙНУ СКАРГУ, ТА ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
З рішенням суду апеляційної інстанції не погодився відповідач, звернувся з касаційною скаргою.
В обґрунтування касаційної скарги покликається на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Зокрема, покликається на те, що постанова про закриття справи про адміністративне правопорушення не є актом притягнення до адміністративної відповідальності, не породжує публічно-правового спору в розумінні статті 19 КАС України та не може бути предметом розгляду за правилами статті 286 КАС України. 
Також покликається на те, що стаття 286 КАС України є спеціальною нормою, яка визначає особливості провадження виключно у справах щодо притягнення до адміністративної відповідальності. Законодавець свідомо обмежив предмет судового контролю цією категорією спорів, застосувавши формулювання «щодо притягнення до адміністративної відповідальності», яке охоплює лише ті рішення суб`єктів владних повноважень, якими встановлюється вина особи, застосовується адміністративне стягнення. Водночас апеляційний суд безпідставно розширив сферу дії зазначеної норми, поширивши її на інший за правовою природою акт - постанову про закриття справи про адміністративне правопорушення.
Також покликається на те, що обов`язковими ознаками публічно-правового спору є наявність індивідуального акта, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, який впливає на права, свободи або інтереси особи та спричиняє юридично значущі наслідки для такої особи
Також покликається на те, що суд апеляційної інстанції підмінив критерії визначення юрисдикції, встановлені статтею 19 КАС України, самим лише фактом наявності у законі права на оскарження, що призвело до необґрунтованого розширення меж адміністративної юрисдикції та допущення до розгляду спору, який не підлягає судовому розгляду. 
Просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції від 22.12.2025. 
Позивач у відзиві на касаційну скаргу просить залишити без змін постанову суду апеляційної інстанції. 
ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Відповідно до частини третьої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини 1 статті 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження. 
Відповідно до частини 1 статті 286 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Відповідно до норм статті 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП) по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи.
Відповідно до статті 287 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 цього Кодексу, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.09.2025 у справі № 367/252/24 дійшла висновку про те, що ухвали суду першої інстанції, перелік яких міститься частині другій статті 328 КАС України після їх перегляду в апеляційному порядку є предметом касаційного оскарження незалежно від результату їх перегляду судом апеляційної інстанції.
У справі, яка розглядається, спір стосується оскарження постанови про закриття справи про адміністративне правопорушення.
Така постанова винесена відповідачем як суб`єктом владних повноважень на реалізацію публічно-владних управлінських функцій, що в силу приписів пункту 1 частини першої статті 19 КАС України відносить справу про його оскарження до юрисдикції судів адміністративної юрисдикції.
За таких обставин суд апеляційної інстанції обґрунтовано дійшов висновку про належність цього спору до числа публічно-правових, розгляд якого слід здійснювати за правилами адміністративного судочинства, та постановив рішення про скасування ухвали суду першої інстанції і направлення справи для продовження розгляду.
Покликання відповідача в обґрунтування доводів касаційної скарги на те, що ознаками публічно-правового спору є наявність індивідуального акта, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, який впливає на права, свободи або інтереси особи та спричиняє юридично значущі наслідки для такої особи є безпідставним, оскільки з такими ознаками статті 4 та 19 КАС України не пов`язують віднесення спору до числа публічно-правових.
Натомість такими ознаками, зокрема, є наявність у спорі хоча б однієї сторони, яка здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням такою стороною зазначених функцій, які, у справі яка розглядається, наявні.
З цих же мотивів безпідставним є покликання відповідача в обґрунтування своїх доводів на те, що суд апеляційної інстанції підмінив критерії визначення юрисдикції, встановлені статтею 19 КАС України, самим лише фактом наявності у законі права на оскарження.
Покликання відповідача на те, що статтею 286 КАС України судовий контроль обмежено лише рішеннями «щодо притягнення до адміністративної відповідальності» також є безпідставним, оскільки статтею 286 КАС України визначено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, питання юрисдикції ця стаття не вирішує і не встановлює обмежень у праві оскарження постанови про закриття справи про адміністративне правопорушення.
До того ж статтею 286 КАС України передбачено особливості провадження у справах не лише щодо рішень, а і щодо дій та бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, що також спростовує доводи відповідача щодо обмеження судового контролю лише рішенням про притягнення до адміністративної відповідальності.
Відповідно до частини 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Таким чином, оскільки при ухваленні судового рішення суд апеляційної інстанції не допустив порушень норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.
Керуючись статтями 343, 349, 350, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Державної інспекції архітектури та містобудування України залишити без задоволення.
Постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.03.2026 у адміністративній справі №376/3718/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не оскаржується.

Судді:
О.П. Стародуб

Я.О. Берназюк 

В.М. Кравчук