Справа № 524/5253/24
Провадження №2/524/156/26
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28.04.2026 року Автозаводський районний суд міста Кременчука у складі:
головуючого судді Рибалки Ю.В.,
при секретарі судового засідання Панченко А.О.,
розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини, визначення способів участі батька у вихованні дитини, 
ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини, визначення способів участі батька у вихованні дитини.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що сторони перебували у шлюбі, який на цей час розірваний. Від шлюбу мають дитину – доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Дитина з матір`ю проживають у Німеччині. Батько спілкувався з донькою по телефону. Після переїзду дитини з матір`ю і початку проживання їх з іншим чоловіком, дитина почала менше спілкуватися з батьком. Колишня теща почала налаштовувати дитину проти батька. Позивач проходить службу в ЗСУ і у зв`язку з отриманням 3 групи інвалідності набув права на звільнення з 18.05.2024. Планує переїхати за кордон у Німеччину, де живуть його матір та сестра, а тому матиме можливість регулярно бачитися з донькою та приймати участь у її вихованні. 
Між сторонами не досягнуто домовленості і відсутня можливість вирішення питання щодо виховання доньки батьком, періодів та часу спілкування батька з донькою, а тому наявний спір щодо цього.
Ураховуючи наведене, позивач просить: зобов`язати відповідачку не чинити йому перешкоди у спілкуванні та вихованні доньки; визначити способи участі батька у вихованні та спілкуванні з донькою, таким чином: 
1.побачення щопонеділка з 17:00 год. до середи 07:00 год. та щосуботи з 10:00 год. до понеділка 07:00 год., кожного першого і третього тижня місяця з урахуванням режиму дня дитини (відвідування навчальних закладів, спортивних секцій, гуртків індивідуальних занять з розвитку), з правом відвідування дитячих майданчиків, парків, культурно-масових та розважальних заходів та з обов`язком батька відвозити та забирати дитину з навчального закладу/гуртків, які відвідує дитина, або з місць перебування/проживання на побачення та повернення дитини за місцем її проживання/перебування або закладів навчання/гуртків відповідно до режиму дня дитини;
2.побачення щосереди з 17.00 години до п?ятниці 07.00 години кожного другого та четвертого тижня місяця з урахуванням режиму дня дитини (відвідування навчальних закладів, спортивних секцій, гуртків індивідуальних занять з розвитку) з правом відвідування дитячих майданчиків, парків, культурно-масових та розважальних заходів та з обов?язком батька відвозити та забирати з навчального закладу/ гуртків, які відвідує дитина, або з місяць перебування/проживання дитини на побачення та повернення дитини за місцем її проживання/перебування або закладів навчання/гуртків відповідно до режиму дня дитини;
3.побачення кожного непарного року з 10.00 години 06 грудня до 07 грудня 18.00 години, з 10.00 години 24 грудня по 25 грудня 18.00 год., з 10.00 години 31 грудня до 02 січня 12.00 години, з 10.00 год. по 18.00 год. в день Великодня з обов?язковим здійсненням батьком супроводу дитини з місця її перебування/проживання на побачення та повернення дитини за місцем її проживання/перебування; 
4.спільний щорічний відпочинок з 15 червня по 15 липня з обов?язковим здійсненням батьком супроводу дитини з місця її перебування/проживання на спільний відпочинок та повернення дитини за місцем її проживання/перебування; 
5.відвідування дитини в дошкільному/шкільному закладі під час проведення свят, змагань тощо, організованих адміністрацією цього закладу; 
6.побачення щороку 24 січня в день народження дитини з 10.00 години до 15.00 години з обов?язковим здійсненням батьком супроводу дитини з місця її перебування/проживання на побачення та повернення дитини за місцем її проживання/перебування; 
7.побачення щороку 03 вересня у день народження батька дитини з 10.00 години до 15.00 години з обов?язковим здійсненням батьком супроводу дитини з місця її проживання/перебування на побачення та повернення дитини за місцем її проживання/перебування.
Ухвалою суду від 27.05.2024 відкрито загальне позовне провадження у справі.
Представник відповідачки – адвокат Гонтар В.М. 21.06.2024 направив до суду відзив, де зазначив, що відповідачка заперечує проти позову, просить відмовити у його задоволенні з огляду на те, що вона з донькою проживає за кордоном, що перешкоджає особистому побаченню батька з дитиною, хоча й вона не заперечує можливості батька брати участь у вихованні доньки. На думку відповідачки не буде порушенням прав батька участь у вихованні дитини шляхом спілкування з донькою засобами телефонного, поштового та іншого зв`язку, щовівторка, щочетверга та щонеділі у період часу з 18:00 год. до 21:00 год. протягом 30 хвилин із врахуванням режиму дня доньки. Вважає запропонований порядок та спосіб достатнім, справедливим і розумним, ураховуючи інтереси дитини та забезпечення підтримки зв`язку між батьком та донькою.
З дитиною в Німеччині постійно контактує матір і сестра позивача. А наявність можливості у позивача на виїзд за кордон у майбутньому ніяким чином не підтверджена на даний час. 
Просить позов задовольнити частково, визначивши вищенаведений позивачкою спосіб участі у вихованні батьком дитини.
27.04.2024 до суду надійшла відповідь позивача на відзив. Позивач не погоджується з позицією відповідачки. Зазначає, що просить дати можливість особистого спілкування та виховання дитини за місцем її проживання у Німеччині. Запропонований матір`ю спосіб участі шляхом спілкування засобами зв`язку у наведений час суперечить інтересам дитини, яка бажає бачити батька і особисто з ним спілкуватися. Батьки мають рівні права на участь у вихованні дитини. Позивач 17.06.2024 звільнився з лав ЗСУ та наразі має право на виїзд за кордон, як не військовозобов`язаний. Планує переїхати до Німеччини на постійне місце проживання. Коли він телефонує дитині ніхто не відповідає на дзвінки. Мати відповідачки каже дитині, що він не є її батьком.
Представником відповідачки 05.07.2024 подано до суду заперечення на відповідь на відзив. Зазначає, що позов не може бути задоволений у редакції наведеній позивачем, ураховуючи, що дитина з матір`ю проживають у Німеччині, а батько в Україні. Тому батько технічно не зможе таким чином брати участь у вихованні доньки. Тому найбільш правильним буде спілкування дитини з батьком засобами зв`язку щовівторка, щочетверга та щонеділі у період часу з 18:00 год. до 21:00 год. протягом 30 хвилин із врахуванням режиму дня доньки.
Представник органу опіки та піклування – Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Бойченко О.С. направила до суду заяву про те, що орган опіки та піклування не може надати суду висновок щодо розв`язання спору, оскільки дитина з матір`ю проживають за кордоном і відсутня можливість з ними поспілкуватися і обстежити їх умови проживання.
Ухвалою суду від 25.03.2025 закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. 
10.09.2025 від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника. Також представник позивача пояснила, що позивач переїхав на проживання до Німеччини і бачиться зі своєю донькою періодично, але його участь у вихованні доньки та особисте спілкування залежить від волі матері, а не позивача чи дитини. Такі зустрічі відбуваються рідко. Тому позивач наполягає на задоволенні позову та встановленні судом відповідних способів його у часті у вихованні доньки. Це призведе до забезпечення якнайкращих інтересів дитини. Оскільки обидва з батьків проживають в одній країні за кордоном це полегшує пряме спілкування батька з дитиною, але за наявності спору, суд може встановити графік їх зустрічей.
Від учасників справи надійшли клопотання про розгляд справи без їх участі.
Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити частково, з огляду на таке.
Судом установлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 перебували в шлюбі, який зареєстрований 06 травня 2017 року Кременчуцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, про що зроблено відповідний актовий запис № 402. Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 18 вересня 2023 року у справі № 524/4544/23 шлюб між сторонами розірвано. (а.с. 8)
У період шлюбу у сторін народилася дитина - донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , актовий запис № 131. (а.с. 9)
Позивач має зареєстроване місце проживання в АДРЕСА_1 . Дитина з матір`ю (відповідачкою) також зареєстрована за цією адресою (а.с. 6, 10, 20)
Відповідачка з донькою проживають в Німеччині, тимчасова реєстрація з 19.04.2023 (а.с. 12) 
Позивач на час звернення до суду з даним позовом проживав на території України, в м. Кременчуці. 
У подальшому, отримавши поранення та інвалідність звільнився з лав ЗСУ (а.с. 43-47) та виїхав на проживання до Німеччини. Має документ, що посвідчує особу резидента в Німеччині строком до 17.08.2026. (а.с. 95)
Ці обставини не заперечуються сторонами та підтверджуються долученими до справи копіями ID картки, наказу, військового квитка. (а.с. 43-47, 95)
Сторони не дійшли згоди щодо участі батька у вихованні дитини, а саме щодо конкретних способів такої участі, а отже між ними існує спір.
Орган опіки та піклування, відповідно до ст. 19 СК України, не надав суду висновку щодо розв`язання спору, повідомивши про це суд листом від 25.03.2025, оскільки через виїзд відповідачки з дитиною за кордон ураховуючи активну фазу війни, відсутня можливість обстеження умов проживання дитини, проведення розмови з дитиною та з її матір`ю. (а.с. 121)
Суд, ураховуючи тривалий час, що минув для надання висновку органу опіки та піклування щодо розв`язання спору, вищенаведені обставини, вважає за можливе ухвалити рішення без відповідного висновку органу опіки та піклування.
Суд, вирішуючи спір, виходить із забезпечення якнайкращих інтересів дитини.
У пунктах 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII(далі - Конвенція про права дитини), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Відповідно до пунктів 1-3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
У статті 18 Конвенції про права дитини визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини в кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року в справі "Мамчур проти України", заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року в справі "М. С. проти України", заява № 2091/13).
У рішенні від 07 грудня 2006 року в справі "Хант проти України", заява № 31111/04, ЄСПЛ зазначив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага та, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
Стаття 8 Конвенції про права дитини не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ від 07 серпня 1996 року в справі "Johansen v. Norway").
Закон України від 26 квітня 2001 року № 2402-III "Про охорону дитинства" (далі - Закон № 2402-III) визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини.
Відповідно до статті 8 Закону № 2402-III кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (стаття 11 Закону № 2402-III).
У абзацах першому, другому статті 15 Закону № 2402-III зазначено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.
Тобто у дитини є право, а не обов`язок на підтримання регулярних особистих стосунків і прямих контактів з тим з батьків, який проживає окремо.
У разі, коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду в порядку, встановленому законом (абзаци третій, четвертий статті 15 Закону № 2402-III).
У статті 51 Конституції України, частинах другій, третій статті 5 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.
Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК Українисімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
У статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).
Відповідно до частини другої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Згідно з частинами першою-третьою статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
У частині першій та другій статті 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.
В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, зокрема стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 29 травня 2019 року в справі № 357/17852/15-ц (провадження № 14-199цс19) виснувала, що положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитись на шкоду інтересам дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини.
Вирішуючи питання про встановлення способу участі у вихованні для одного з батьків, який постійно не проживає з дітьми, суди повинні враховувати усю сукупність обставин конкретної справи (постанови Верховного Суду від 07 серпня 2024 року в справі № 742/3278/23 (провадження № 61-7675св24), від 08 травня 2024 року в справі № 638/1269/23 (провадження № 61-15097св23) та інші).
У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, зокрема її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.
У більшості випадків потреба втручання держави шляхом вирішення судами спорів між батьками щодо їх участі у вихованні дітей обумовлена поведінкою самих батьків, та їх небажанням винайти порозуміння між собою в позасудовому порядку в найкращих інтересах своїх дітей.
Правосуддя у справах про піклування про дитину завжди супроводжується гостро-емоційними і мінливими стосунки між батьками, отже, остаточність судового рішення в цій категорії справ є завжди тимчасовою і часто нетривалою. Правосуддя не в змозі регулювати та встановлювати сталі людські стосунки.
Вирішуючи питання про встановлення способу участі у вихованні для одного з батьків, який постійно не проживає з дітьми, суди повинні враховувати усю сукупність обставин конкретної справи.
Такі висновки викладені в постановах Верховного Суду від 13 червня 2024 року в справі № 675/1124/22 (провадження № 61-1049св24), від 29 травня 2024 року в справі № 686/15230/23 (провадження № 61-3812св24) та інших.
Верховний Суд у постанові від 31 березня 2021 року в справі № 562/1686/18 (провадження № 61-16928св20) наголосив, що під час вирішення спору, що стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, суди повинні ґрунтовно дослідити та оцінити всі обставини справи, надати належну правову оцінку доказам: кожному конкретно взятому та їх сукупності. Сам факт емоційно-напружених відносин між колишнім (фактичним) подружжям та особисті конфлікти між сторонами не повинні порушувати інтереси дитини та її право на спілкування з кожним із батьків.
КЦС ВС зробив висновок (постанова КЦС ВС від 1 квітня 2020 року у справі № 165/2839/17), що будь-хто із батьків може звернутися до органу опіки та піклування для визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. У разі наявності спору про способи участі одного з батьків у вихованні дитини, зокрема, якщо орган опіки та піклування не визначив способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, не виключається вирішення такого спору в судовому порядку незалежно від того, хто з батьків звертається з позовом (той, хто проживає з дитиною, чи той, хто проживає окремо), і визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї, що є ефективним способом захисту й не суперечить закону.
У статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).
Тому суд відхиляє доводи відповідачки щодо достатності спілкування батька з дитиною лише засобами зв`язку, оскільки вважає, що у ході розгляду справи не встановлено випадків, які обмежують згідно із законом право батька на безперешкодне спілкування з дитиною, а запропонований матір`ю спосіб участі батька у вихованні доньки суперечить насамперед інтересам самої дитини та порушує права позивача.
Суд бере до уваги, що ст. 159 СК України розмежовує дві конструкції: «встановлення способу участі у вихованні дитини» та «усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні». Ідеться про те, що один з батьків може чинити іншому перешкоди у вихованні дитини, а може таких перешкод не бути.
Про розмежування вказаних конструкцій зробила висновок Об`єднана палата КЦС ВС у постанові від 25 березня 2024 року у справі № 742/1716/23. Позивачі (дід і баба дитини) звернулися до суду з позовом до матері їхньої онуки про зобов`язання не чинити перешкоди у спілкуванні з онукою та встановлення способу участі у вихованні дитини і спілкуванні з нею. ОП КЦС ВС вказала, що позов про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особі у здійсненні нею свого права, та є окремим способом захисту порушеного права діда й баби на спілкування з онуками. Водночас відмова в задоволенні позову про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею (зокрема, внаслідок недоведеності перешкод чи з інших підстав) не є підставою для відмови суду в захисті й реалізації прав, передбачених ч. 2 ст. 159, ч. 1 ст. 263 СК України, – визначенні способів участі баби й діда у вихованні дитини, місця та часу їх спілкування.
Сторони у справі мають різні погляди щодо способів участі батька у вихованні дитини, що ускладнює процес досягнення порозуміння між ними. Відсутність чітких домовленостей призвела до виникнення спору, який потребує судового вирішення для захисту інтересів дитини.
Суд, ураховуючи вищенаведене, встановлені судом обставини справи, необхідність забезпечення якнайкращих інтересів дитини, факт проживання батьків на цей час у одній країні (в Німеччині), їх відносини з дитиною, їх прихильність до дитини і бажання брати участь у її вихованні, відсутність обмежень згідно із законом права батька на безперешкодне спілкування з дитиною, приходить до висновку, що необхідно встановити запропоновані позивачем способи участі батька у вихованні дитини. 
Суд вважає наведені способи особистої участі батька у вихованні доньки обґрунтованими та такими, що відповідають засадам справедливості, добросовісності, розумностіта моральним засадам суспільства . При цьому судом ураховуються рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини та насамперед інтереси дитини. 
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
Ураховуючи вищенаведене, суд уважає позовні вимоги в частині визначення способів участі батька у вихованні доньки обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Водночас частина позовних вимог про зобов`язання матері не чинити перешкоди у спілкуванні та вихованні дитини батьком не підтверджені належними та допустимими доказами. Тому у задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити за недоведеністю. 
Суд також звертає увагу на те, що у разі якщо проголошення судового рішення не відбувається (учасники справи в судове засідання не з`явились), то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.
З урахуванням розумності положення частини п`ятої статті 268 ЦПК України слід розуміти таким чином: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи, суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте у разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не співпадатимуть, це не є порушенням прав сторін, що узгоджується із правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2022 у справі № 1519/2-5034/11.
Керуючись ст. 4, 10, 12, 13, 77, 79-81, 141, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Задовольнити частково позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини, визначення способів участі батька у вихованні дитини.
Визначити способи участі батька ОСОБА_1 у вихованні доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким чином: 
1. побачення щопонеділка з 17:00 год. до середи 07:00 год. та щосуботи з 10:00 год. до понеділка 07:00 год., кожного першого і третього тижня місяця з урахуванням режиму дня дитини (відвідування навчальних закладів, спортивних секцій, гуртків індивідуальних занять з розвитку), з правом відвідування дитячих майданчиків, парків, культурно-масових та розважальних заходів та з обов`язком батька відвозити та забирати дитину з навчального закладу/гуртків, які відвідує дитина, або з місць перебування/проживання на побачення та повернення дитини за місцем її проживання/перебування або закладів навчання/гуртків відповідно до режиму дня дитини;
2. побачення щосереди з 17.00 години до п?ятниці 07.00 години кожного другого та четвертого тижня місяця з урахуванням режиму дня дитини (відвідування навчальних закладів, спортивних секцій, гуртків індивідуальних занять з розвитку) з правом відвідування дитячих майданчиків, парків, культурно-масових та розважальних заходів та з обов?язком батька відвозити та забирати з навчального закладу/ гуртків, які відвідує дитина, або з місяць перебування/проживання дитини на побачення та повернення дитини за місцем її проживання/перебування або закладів навчання/гуртків відповідно до режиму дня дитини;
3. побачення кожного непарного року з 10.00 години 06 грудня до 07 грудня 18.00 години, з 10.00 години 24 грудня по 25 грудня 18.00 год., з 10.00 години 31 грудня до 02 січня 12.00 години, з 10.00 год. по 18.00 год. в день Великодня з обов?язковим здійсненням батьком супроводу дитини з місця її перебування/проживання на побачення та повернення дитини за місцем її проживання/перебування; 
4. спільний щорічний відпочинок з 15 червня по 15 липня з обов?язковим здійсненням батьком супроводу дитини з місця її перебування/проживання на спільний відпочинок та повернення дитини за місцем її проживання/перебування; 
5. відвідування дитини в дошкільному/шкільному закладі під час проведення свят, змагань тощо, організованих адміністрацією цього закладу; 
6. побачення щороку 24 січня в день народження дитини з 10.00 години до 15.00 години з обов?язковим здійсненням батьком супроводу дитини з місця її перебування/проживання на побачення та повернення дитини за місцем її проживання/перебування; 
7. побачення щороку 03 вересня у день народження батька дитини з 10.00 години до 15.00 години з обов?язковим здійсненням батьком супроводу дитини з місця її проживання/перебування на побачення та повернення дитини за місцем її проживання/перебування.
Відмовити у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається до Полтавського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , рнокпп НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Повне рішення суду складене 28.04.2026. 

Суддя         Ю. В. Рибалка