ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2026 року	Львів	Справа № 608/396/26 пров. № А/857/16966/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,
суддів Глушка І.В., Затолочного В.С.,
за участі секретаря судового засідання Грищук В.Б.,
представник позивача: Дядик Я.Б.,
представника відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 26 лютого 2026 року у справі № 608/396/26 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови,
суддя в 1-й інстанції – Яковець Н.В.,
час ухвалення рішення – не зазначено,
місце ухвалення рішення – м. Чортків,
дата складання повного тексту рішення –не зазначено,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі також позивач) звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції (далі також відповідач) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.
В позовній заяві позивач вказав, що 25 січня 2026 року капітан поліції УПП у Львівській області ДПП Лисик В. Р. виніс постанову серії ЕНА № 6562860 про притягнення його до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн. за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП. З постанови вбачається, що 25.01.2026 року о 9:54 год. на дорозі М09, 113 км, позивач керував транспортним засобом та при здійсненні повороту праворуч не увімкнув покажчик повороту відповідного напрямку руху (праворуч), а також після зупинки працівником поліції на прохання перепаркуватись праворуч здійснив рух, користуючись засобом зв`язку (стільниковим телефоном), тримаючи його у руці, чим порушив вимоги пунктів 9.2.б, 2.9.д Правил дорожнього руху (Порушення попереджувальних сигналів перед перестроюванням, поворотом, розворотом). Вважає, що постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності за вказане порушення є незаконною з наступних підстав. ОСОБА_1 правила дорожнього руху 25.01.2026 року о 9:54 год. не порушував, покажчики повороту відповідного напрямку руху включав у відповідності до ПДР та під час руху не розмовляв по телефону, тримаючи його у руці. При винесенні постанови поліцейський мав би зібрати докази, які б в сукупності вказували на те, що 25.01.2026 року о 9:54 год. на дорозі М09, 113 км, позивач при здійсненні повороту праворуч не увімкнув покажчик повороту відповідного напрямку руху (праворуч), а також під час руху розмовляв по телефону тримаючи його у руці. Під час розгляду справи поліцейським, позивач своєї вини у вчиненні ним правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП не визнав, вимагав у поліцейського, щоб той показав (пред`явив) відеодокази вчинення ним правопорушення. Проте, вимоги ОСОБА_1 щодо ознайомлення його з матеріалами справи поліцейський категорично відмовився виконувати, тим самим на думку позивача порушив ст. 268 КУпАП, що дає йому обґрунтовані підстави стверджувати, що поліцейський перевищив свої повноваження та протиправно притягнув до відповідальності. Враховуючи наведені обставини, просив скасувати оскаржувану постанову та стягнути на його користь судові витрати по справі.

Рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 26 лютого 2026 року позов задоволено частково.
Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 6562860 від 25.01.2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн. за ч. 2 ст. 122 КУпАП, а провадження в справі закрито.
Судові витрати по справі покладено на сторони, в межах ними понесених.
З висновками суду в частині судових витрат не погодився позивач та подав апеляційну скаргу. В обґрунтування апеляційних вимог зазначив, що на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір про надання правничої допомоги від 27.01.2026, акт прийому-передачі наданих послуг від 02.02.2026, квитанцію до прибуткового касового ордеру від 02.02.2026, що належними доказами, а тому підстав для відмові у відшкодуванні таких витрат – немає.
Департамент патрульної поліції подав відзив на апеляційну скаргу, а якому заперечив проти задоволення апеляційних вимог.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що постанова по справі про адміністративне правопорушення є необґрунтованою та такою, що не відповідає нормам КУпАП. При розгляді справи не були з`ясовані і доведені обставини, які б свідчили, що в діях позивача є ознаки правопорушення, за який законом встановлено адміністративну відповідальність.
Проте, як встановлено судом апеляційної інстанції зі змісту оскаржуваного рішення, питання розподілу судових втрат судом першої інстанції не досліджувалось і відповідно не надано належної оцінки доказів на підтвердження понесених витрат, що подавались позивачем.
Даючи правову оцінку такому висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ст.16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Так, ч. 1 ст.132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (ч.3 ст. 132 КАС України).
Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до вимог ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Верховний Суд в постанові від 07.05.2020 року по справі №820/4281/17 та постанові від 27.06.2018 року по справі №826/1216/16, зокрема зазначив, що на підтвердження витрат на правничу допомогу повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що на підтвердження понесення витрат на правову допомогу позивачем надано: договір про надання правничої допомоги від 27 січня 2026 року; акт прийому-передачі наданих послуг від 02 лютого 2026 року, згідно з яким адвокатом були надані послуги вартістю 3 500, 00грн; квитанція до прибуткового касового ордера № 5 від 02 лютого 2026 року на суму 3 500, 00 грн.
Колегія суддів зазначає, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Так, принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п`ятій статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 6,7 статті 134 КАС України).
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України", заява №19336/04, п. 269).

Аналізуючи надані позивачем документи, беручи до уваги заперечення відповідача про зменшення витрат позивача на правничу допомогу, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, зважаючи на предмет спору, незначну складність адміністративної справи, критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що витрати на правничу допомогу в розмірі 3500,00 грн, про які просить апелянт є не співмірними зі складністю адміністративної справи та часом витраченим на надання правничої допомоги, у зв`язку з чим з чим підлягають зменшенню до 1000,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про покладення судових витрат на сторони, в межах ними понесених.
Згідно з положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права.
Крім цього, слід стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 532 (п`ятсот тридцять два) грн 48 коп.
Керуючись статтями, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 26 лютого 2026 року у справі № 608/396/26 в частині відмови у стягненні з відповідача на користь позивача судових витрат – скасувати, та в цій частині прийняти постанову, якою стягнути з Департаменту патрульної поліції (ЄДРПОУ 40108646) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір в розмірі 532 (п`ятсот тридцять два) грн 48 коп та понесені судові витрати у справі на правничу допомогу в розмірі 1000 (одна тисяча) грн 00 коп.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя	 	Н. М. Судова-Хомюк 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	В. С. Затолочний  	
Повне судове рішення складено 28.04.26