ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/844/26  Номер провадження 33/814/601/26	Головуючий у 1-й інстанції Пилипчук М. М.  Доповідач ап. інст. Герасименко В. М.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2026 року 	м. Полтава	

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Герасименко В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві об`єднану справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Борсука А.О. в інтересах особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову судді Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 07 квітня 2026 року,
В С Т А Н О В И В:
Цією постановою
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП – НОМЕР_1 , 

визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 130 та ч.1 ст. 122-2 КУпАП та з урахуванням ч.2 ст. 36 КУпАП накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 665, 60 гривень.
Згідно з матеріалів справи, 23 лютого 2026 року о 20.37 год в селі Засулля Лубенського району Полтавської області по вулиці Харківській, 48 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Ford Transit, державний номерний знак НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота та поведінка, що не відповідає обстановці). Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння водій відмовився в установленому законом порядку, чим порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі Правила дорожнього руху). Від керування транспортними засобами водій відсторонений.
Окрім того, 23 лютого 2026 року о 20.37 год в селі Засулля Лубенського району Полтавської області по вулиці Харківській, 48 водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Ford Transit, державний номерний знак НОМЕР_2 , не зупинився на законну вимогу поліцейського про зупинку транспортного засобу, чим порушив вимоги пункту 2.4 Правил дорожнього руху.
В апеляційній скарзі адвокат Борсук А.О. просить скасувати постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 07.04.2026, ухвалити нову, якою провадження у справі закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.
Апелянт посилається на недоведеність факту керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 ..
Стверджує, що через специфіку дорожнього покриття, а саме засніженість дороги, було складно зупинити транспортний засіб одразу. Однак, вимога поліцейського про зупинку була виконана водієм, що спростовує наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122-2 КУпАП. 
Зазначає, що суб`єктом правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП є виключно водій, а оскільки у даному випадку особу водія встановити не можливо, то у ОСОБА_1 не було обов`язку проходити огляд на стан сп`яніння і його відмова є цілком правомірною. 
Вказує, що працівниками поліції порушено процедуру проведення огляду, оскільки ОСОБА_1 не було запропоновано пройти огляд на місці та в подальшому не роз`яснено наслідків відмови від проходження огляду. 
ОСОБА_1 та його адвокат Борсук А.О., будучи належним чином повідомленими про час, дату та місце судового розгляду, до приміщення Полтавського апеляційного суду не з`явилися, клопотань, заяв про відкладення судового засідання не надавали. Від адвоката Борсука А.О. надійшло клопотання про розгляд апеляційної скарги за відсутності останнього та ОСОБА_1 .. За таких обставин, вважаю за можливе судовий розгляд проводити без їх участі.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
Дані вимоги закону судом першої інстанції були виконані в повному обсязі.
Пунктом 2.4 Правил дорожнього руху зазначено, що на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил.
Відповідно до частини першої статті 122-2 КУпАП за невиконання водіями вимог поліцейського про зупинку транспортного засобу передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з п.2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Диспозиція ч.1 ст.130 КУпАП України передбачає відповідальність, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 130, та ч. 1 ст.122-2 КУпАП є законними та відповідають фактичним обставинам справи.
Дані висновки суду першої інстанції в апеляційній скарзі сторони захисту спростовані не були.
За наслідками перевірки рішення суду першої інстанції в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, встановлено, що при розгляді матеріалів справи про адміністративні правопорушення судом належним чином були досліджені докази, що містяться в матеріалах справи, зокрема: 
– протокол про адміністративне правопорушення від 23.02.2026 року серії ЕПР1 № 599258, у якому викладено обставини вчинення адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП; 
– протокол про адміністративне правопорушення від 23.02.2026 року серії ЕПР1 № 599259, у якому викладено обставини вчинення адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 122-2 КУпАП;
– направлення на огляд з метою виявлення стану сп`яніння до Лубенського КП ЛЛІЛ від 23.02.2026 року;
– відеозаписи з боді-камер поліцейських та реєстратора патрульного автомобіля.
Ці докази є належними, допустимими та достатніми на підтвердження вини ОСОБА_1 у невиконанні вимоги поліцейського про зупинку транспортного засобу та відмові, як водія, від проходження у встановленому законом порядку огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння.
Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції не встановлено факту керування транспортним засобом та перебування за кермом автомобіля саме ОСОБА_1 є безпідставним та спростовується матеріалами справи.
Так, з наявних у матеріалах справи відеозаписів вбачається, що 23.02.2026 року, у темну пору доби, працівники поліції з використанням проблискових маячків та гучномовця подали вимогу водію транспортного засобу Ford Transit, державний номерний знак НОМЕР_2 , який керував цим автомобілем без увімкнених зовнішніх освітлювальних приладів, про зупинку. Водій зазначеного транспортного засобу, яким виявився ОСОБА_1 , тривалий час не зупинявся, продовжував рух, змінював напрямок руху, та продовжував керувати транспортним засобом у темну пору доби без увімкнених зовнішніх освітлювальних приладів. Після зупинки, водій ОСОБА_1 вказав, що не міг зупинитися раніше, через те, що дорога була вузькою і не було де запаркуватися. При цьому, ОСОБА_1 намагався пояснити причини не зупинки на вимогу працівників поліції, жодного разу не спростовував факт керування транспортним засобом. Більше того, ОСОБА_1 неодноразово підтвердив факт керування цим транспортним засобом. Водночас дружина ОСОБА_1 вказувала, що вона є водієм, проте не була за кермом цього транспортного засобу. На запитання працівника поліції, чому вона не сіла за кермо транспортного засобу, вказувала, що не хоче їздити за кермом цього автомобіля, бо не подобається коробка передач .
В ході спілкування з ОСОБА_1 , працівники поліції виявили в останнього ознаки алкогольного сп`яніння. На запитання поліцейського, чи вживав водій алкогольні напої, ОСОБА_1 повідомив, що вживав. В подальшому, працівником поліції було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння, проте останній відмовився. Поліцейський роз`яснив ОСОБА_1 права та обов`язки та наслідки відмови від проходження огляду на стан сп`яніння. 
Таким чином, за результатами перегляду відеозапису судом встановлено, що ОСОБА_1 дійсно керував автомобілем. Доводи апеляційної скарги про протилежне свідчать про намагання ОСОБА_1 уникнути відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення. 
Більше того, будь-яких заперечень та пояснень щодо обставин недоведеності факту керування транспортним засобом та порушення процедури проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 в протоколі не зазначив, підписав без жодних зауважень.
Протоколи про адміністративні правопорушення складені уповноваженою на те посадовою особою, як передбачено приписами статті 255 КУпАП, та відповідають вимогам статті 256 КУпАП, а тому є належними та допустимими доказами у справі.
Зафіксована на наданих відеозаписах інформація є достатньою та узгоджується з іншими наявними в матеріалах справи доказами на підтвердження обставин, що мають значення для справи.
Твердження в апеляційній скарзі про те, що вимога поліцейського про зупинку була виконана водієм, спростовуються відеозаписами, з яких вбачається, що ОСОБА_1 тривалий час не зупинявся на вимогу поліцейського, продовжував рух, змінював напрямок руху та керував транспортним засобом без увімкнених зовнішніх освітлювальних приладів, що свідчить про умисне ігнорування законної вимоги поліцейського про зупинку.
Враховуючи зазначене апеляційний суд дійшов переконливого висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи про вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 130 та ст. ч. 1 ст. 122-2 КУпАП, а тому обставини, на які посилається сторона захисту в апеляційній скарзі, є лише способом захисту з метою уникнення відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.
Досліджені під час розгляду в справі про адміністративне правопорушення докази повністю узгоджуються між собою та є такими, що не викликають сумніву та давали суду підстави для висновку про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 130 та ст. ч. 1 ст. 122-2 КУпАП.
Доказів, які б свідчили про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи апелянт не надав.
Постанова судді районного суду відповідає вимогам Закону, істотних порушень норм матеріального чи процесуального права, які були б підставою для зміни чи скасування судового рішення не встановлено.
За таких підстав, обґрунтування апеляційної скарги не спростовують законних висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову залишити без змін.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Борсука А.О. в інтересах особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а постанову судді Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 07 квітня 2026 року щодо  ОСОБА_1  – без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського
апеляційного суду В.М. Герасименко