Справа № 308/8107/25

ПОСТАНОВА
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.06.2026 м. Ужгород
Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Джуган Н.Б., яка діє в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 липня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП,
В С Т А Н О В И В:
Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 липня 2025 року громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України № НОМЕР_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 2 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 (сорок тисяч вісімсот) гривень 00 коп., без позбавлення права керування транспортними засобами та без оплатного вилучення транспортного засобу.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 605,60 (шістсот п`ять гривень 60 коп.).
Відповідно до постанови суду, - 01.06.2025 року о 23:22:00 в м. Ужгород, по вул. 128-ї бригади, 4А, гр. ОСОБА_1 керуючи автомобілем Volkswagen Golf д.н.з. НОМЕР_2 , не маючи права керування транспортними засобами повторно протягом року, чим порушив п. 2.1.а. ПДР - керування Т3 особою, яка не має права керування таким ТЗ. Відповідальність передбачена: ст. 126 ч. 5 КУпАП.
Не погоджуючись з даною постановою, адвокат Джуган Н.Б. в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду та закрити провадження по справі за відсутності події і складу адміністративного правопорушення. Зазначає, що не згідна з постановою у зв`язку з невідповідністю висновків судді обставинам справи, а також через порушення норм матеріального та процесуального права. Звертає увагу, що судом першої інстанції порушено право на участь у судовому засіданні та право на захист. Стверджує, що було порушено процедуру складання протоколу про адміністративне правопорушення поліцейськими, а саме протиправна зупинка транспортного засобу. Вважає, що докази, які були долучені до матеріалів справи не можуть вказувати у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП. 
Апеляційним судом справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 та його захисника – адвоката Джуган Н.Б., які були належним чином повідомлені про розгляд справи, клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило. З огляду на наведене, з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, сформованої у справі «Пономарьов проти України», де зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження і те що заявник має сприяти розгляду справи, оскільки він є найбільш зацікавленим в її розгляді та враховуючи те, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, та його захисником подано апеляційну скаргу на постанову суду першої інстанції, тому апеляційний суд, відповідно до ст. 294 КУпАП, вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності учасників судового процесу.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
Згідно з вимогами ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Диспозиція ч. 5 ст. 126 КУпАП передбачає відповідальність за повторне протягом року керування транспортними засобами особою, позбавленою права керування транспортними засобами.
Пунктом 2.1 А ПДР України передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Всупереч тверджень апеляційної скарги, суд першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо  ОСОБА_1 вказаних вимог закону дотримався в повному обсязі, з`ясував всі обставини, дослідив і належним чином оцінив всі наявні в матеріалах справи докази та дійшов правильного висновку про наявність в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, за обставин, викладених у постанові суду.
Апеляційним судом встановлено, що  ОСОБА_1 01.06.2025 року о 23:22:00 в м. Ужгород, по вул. 128-ї бригади, 4А, керуючи автомобілем Volkswagen Golf д.н.з. НОМЕР_2 , не маючи права керування транспортними засобами, повторно протягом року, чим порушив п. 2.1.а. ПДР - керування Т3 особою, яка не має права керування таким ТЗ. Відповідальність передбачена: ст. 126 ч. 5 КУпАП.
Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 348608 від 01.06.2025 року, яким зафіксовано обставини вчиненого правопорушення та який повністю відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, як щодо змісту так і щодо форми; повідомленням зі служби 102 від 01.06.2025 року; рапортом від 01.06.2025 року; довідкою про наявність транспортного засобу від 01.06.2025 року; довідкою про наявність посвідчення від 01.06.2025 року, згідно якої ОСОБА_1 не отримував посвідчення водія на право керування транспортними засобами відповідної категорії; довідкою від 01.06.2025 року «Про притягнення до адміністративної відповідальності», з якої вбачається, що ОСОБА_1 22.09.2024 року було притягнуто до адміністративної відповідальності зі ч. 2 ст. 126 КУпАП; диском із фіксацією події, та іншими матеріалами справи, які знаходяться у об`єктивному взаємозв`язку між собою, нічим не спростовані, доповнюються та уточнюються іншими доказами.
Апеляційний суд відмічає, що всупереч тверджень апеляційної скарги, вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений за встановленою формою з урахуванням всіх вимог, передбачених ст. 256 КУпАП, а також Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 7 листопада 2015 року № 1395.
В діях  ОСОБА_1 вбачається свідоме ігнорування ПДР України, що свідчить про умисний характер вчиненого ним правопорушення.
Посилання сторони захисту на те, що під час розгляду справи у суді першої інстанції були порушені права  ОСОБА_1 , так як розгляд справи було здійснено без участі останнього, не знайшло свого об`єктивного підтвердження, оскільки статтею 268 КУпАП визначений вичерпний перелік категорій справ про адміністративні правопорушення, розгляд яких передбачає обов`язкову участь особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, проте стаття 126 КУпАП до цього переліку не входить.
Крім цього, ОСОБА_1 та його представник неодноразово повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи. При цьому, за клопотанням захисника неодноразово відкладався розгляд справи. У такій поведінці сторони захисту, апеляційний суд вбачає ознаки зловживання ОСОБА_1 своїми правами, вочевидь з метою затягування розгляду справи аж до сплину строків притягнення до адміністративної відповідальності.
Разом з тим, слід зазначити, що хоча судове засідання в суді першої інстанції проводилося за відсутності ОСОБА_1 , проте він скористався своїм правом апеляційного оскарження шляхом подачі апеляційної скарги, у зв`язку з чим мав можливість надати пояснення, та докази які не зміг надати в суді першої інстанції та не позбавлений можливості захищатись та доводити свою невинуватість, однак до апеляційного суду не з`явився.

Також апеляційним судом враховується практика Європейського суду з прав людини, яка визначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

А тому, місцевий суд дійшов правильного висновку про можливість розгляду справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та його захисника, оскільки судом були вчинені всі необхідні дії для сповіщення про розгляд справи, з чим погоджується й суд апеляційної інстанції.

Згідно з апеляційною скаргою, сторона захисту зазначає, що працівниками поліції було безпідставно зупинено транспортний засіб, однак апеляційний суд вважає такі доводи апеляційної скарги неспроможними з огляду на наступне.

Статтею 35 Закону України «Про Національну поліцію» встановлений виключний перелік підстав для зупинки працівниками поліції транспортного засобу, який навіть в умовах дії воєнного стану не може бути розширений.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням ПДР його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Крім того, за змістом п. 2,3 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» та «Порядку перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2021 №1456, поліцейський має право здійснювати перевірку транспортних засобів, а також вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах.

Таким чином, працівники поліції діяли в межах повноважень та у спосіб, встановлений Законом України «Про національну поліцію» та Законом України «Про правовий режим воєнного стану», з дотриманням вимог «Порядку перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану», порушень працівниками поліції вимог чинного законодавства щодо зупинки транспортного засобу не встановлено, тому доводи апелянта, що у працівників поліції не було законних підстав для зупинки транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 , є неспроможними.

Разом з тим, посилання в апеляційній скарзі на неправомірні дії працівників поліції, які полягали у відсутності підстав для зупинки транспортного засобу, не є предметом розгляду у рамках цього провадження та, відповідно до вимог статті 267 КУпАП, могли бути оскаржені у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) відносно органу (посадової особи), який застосував ці заходи, або до суду у порядку, передбаченому КАС України, підтвердження чого на момент розгляду цієї апеляційної скарги не надано.

З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги, що в матеріалах справи відсутні фактичні дані, які б дозволили дійти висновку про настання події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, є безпідставними, зазначені стороною захисту доводи спростовуються матеріалами справи, а будь-яких інших доказів щодо відсутності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, з матеріалів справи не вбачається і вони не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Вчинені ОСОБА_1 дії характеризуються умисною формою вини, є неповагою правопорушника до безпеки руху та потенційною загрозою для інших транспортних засобів та пішоходів. Керування транспортним засобом особою, яка не має такого права, за своїм характером є грубим порушенням у розумінні положень статей 30, 126 ч. 5 КУпАП, адже умисні протиправні дії правопорушника безпосередньо створюють загрозу для інших учасників дорожнього руху, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку зазначеного адміністративного правопорушення. Правопорушник незважаючи на загально прийняті норми поведінки та співжиття в суспільстві, вчинив грубе порушення правил дорожнього руху.
У рішенні ЄСПЛ від 25.03.2021 по справі «Сміляніч проти Хорватії» Суд наголошує, що автомобілі можуть стати небезпечними через безвідповідальне чи необережне використання і можуть спричинити суспільну шкоду, тому держава повинна прагнути запобіганню ДТП, забезпечуючи за допомогою адекватних мір стримування та превентивних заходів дотримання відповідних правил, спрямованих на зниження ризиків небезпеки необережної, безвідповідальної поведінки під час дорожнього руху (п.76).
Таким чином, апеляційний суд вважає, що в апеляційній скарзі не наведено належних і достатніх підстав для спростування висновків суду першої інстанції, не було здобуто таких доказів і при проведенні апеляційного розгляду. Суд першої інстанції дійшов висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, та правильно визначив вид стягнення і його розмір у межах, установлених ч. 5 ст. 126 КУпАП, у межах строку, передбаченого ст. 38 КУпАП.
Відтак, доводи сторони захисту про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, є необґрунтованими та спростовуються, вище дослідженими доказами, та розцінюються апеляційним судом, як спосіб захисту та уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.
Отже, порушень вимог закону, які б ставили під сумнів доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, та необґрунтованість накладеного на нього адміністративного стягнення, не вбачається, відтак постанова суду є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування немає, а тому апеляційна скарга адвоката Джуган Н.Б., в інтересах ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу адвоката Джуган Н.Б., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 липня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, - залишити без змін. 

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Суддя Т.Ю. Бисага