ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6099/26 Справа № 199/12018/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - ЯКИМЕНКО Л. Г. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2026 року м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Халаджи О. В.
суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,
секретар: Кругман А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» на заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 03 березня 2026 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (суддя першої інстанції Якименко Л.Г.),

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2025 року ТОВ «Цикл Фінанс» звернувся до Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпраз позовом до  ОСОБА_1 ,в якому просило стягнути з відповідача на їх користь заборгованість за кредитним договором № 26251016553003 від 22.06.2016 року станом на 30 серпня 2025 року у розмірі 112 361,58 грн., а також судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2 422,40 грн та у вигляді правової допомоги у розмірі 3 000 грн.
Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 03 березня 2026 року позовні вимоги ТОВ «Цикл Фінанс» задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_1 на їх користь заборгованість за кредитним договором № 26251016553003 від 22.06.2016 року у розмірі 112 361,58 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422,40 грн. В іншій частині позову відмовлено.
Із вказаним рішенням суду не погодився ТОВ «Цикл Фінанс»та подав апеляційну скаргу, вважає, що воно ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального у частині відмови у стягненні витрат на правову допомогу.
Зокрема вважав, що суд першої інстанції неправомірно ототожнив поняття «підтверджені витрати» та «фактично сплачені витрати», а тому прийшов до помилкового висновку про відмову у стягненні витрат на правничу допомогу через відсутність лише платіжного доручення. 
Враховуючи наведене просив рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 03 березня 2026 року частково та ухвалити нове про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Цикл Фінанс» витрат на професійну правничу допомогу за подачу позовної заяви у розмірі 3 000 грн., а також стягнути з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 3 633,60 грн та витрати на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 6 000 грн. 
Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, що відповідно до ч.3 ст. 360 ЦПК України не є перешкодою для перегляду рішення суду першої інстанції.
Сторони про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно із ч.4 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до п. 3 та 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Судом першої інстанції встановлено, що 22.06.2016 року між Акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_1 укладено комплексний договір про надання банківських послуг №26251016553003, який складається з публічної частини договору, яким є Універсальний договір банківського обслуговування клієнтів фізичних осіб у АТ «Банк Кредит Дніпро» зі змінами та доповненнями, затверджений Банком і розміщений на офіційному сайті Банку www.creditdnepr.com.ua (далі - УДБО) та індивідуальної частини, якою є вказаний кредитний договір (далі Кредитний договір).
Кредитний договір разом із УДБО та Паспортом споживчого кредиту складають єдиний договір. Усі вищевказані документи у сукупності складають договірну основу, яка закріплює домовленості Банку і Клієнта щодо регулювання правовідносин, які виникли між ними, і відповідно до приписів ст. 634 ЦК України є за своєю суттю договором приєднання, що укладений шляхом прийняття клієнтом пропозиції Банку згідно ст.641, 644 ЦК України.
Кредитний договір та документи до нього укладено в паперовій формі у відділенні банку шляхом підписання з боку клієнта власноручним підписом, а з боку банку, відповідно до п.2.6. УДБО, шляхом нанесення на нього типографськими засобами відбитка печатки Банку та підпису уповноваженої особи банку (факсиміле), зокрема, з цим погодився Відповідач, про що вказано в пункті 4.6.3 або 4.6.5. Кредитного договору.
За умовами п.4.1. Кредитного договору, він набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами зобов`язань за цим договором.
Відповідно до п.1.1. Кредитного договору Банк зобов`язується здійснювати кредитне обслуговування поточного рахунку клієнта, відкритого в Банку, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронного платіжного засобу (Кредитної картки), шляхом встановлення ліміту Кредитної лінії у вигляді відкличної відновлювальної кредитної лінії без забезпечення (Кредит) з метою проведення платежів за товари та послуги понад суми власних коштів Клієнта на рахунку.
Відповідно до Розділу 1 УДБО: Кредитна лінія - форма кредитування, за якою, у межах встановленого ліміту здійснюється видача і погашення Кредиту згідно з умовами відповідного Кредитного договору та УДБО. У разі часткового або повного погашення Кредиту ліміт Кредитної лінії відновлюється до встановленого розміру та Клієнт може повторно отримати Кредит у межах доступного ліміту протягом строку дії Кредитної лінії.
Пунктом 1.2. Кредитного договору сторони погодили конкретні умови, на яких відбувалось кредитне обслуговування Банком рахунку Клієнта, зокрема: - п.1.2.1. ліміт Кредитної лінії; - п.1.2.2. строк дії кредитного ліміту та умови його продовження; - п.1.2.3. розмір процентної ставки за користування Кредитом, зокрема на пільговий період (у разі його наявності); - п.1.2.4. розмір щомісячної комісії за обслуговування Кредитної лінії (за наявності).
28.03.2024 року між Акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» укладено договір факторингу №28/03/24, за умовами якого АТ «Банк Кредит Дніпро» передає ТОВ «Цикл Фінанс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Цикл Фінанс» приймає належні АТ «Банк Кредит Дніпро» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, у тому числі й до ОСОБА_1 .
Станом на 30.08.2025 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №26251016553003 від 22.06.2016 року складає 112361,58 грн., із яких:
- 51326,84 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу;
- 46245,34 грн. - сума заборгованості за відсотками;
- 14789,40 грн. – сума заборгованості за комісією.
Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції виходив із того, що позивач повністю виконав свої зобов`язання за договором, однак відповідач, всупереч умовам кредитного договору, порушив узяті на себе зобов`язання та не повернув у повному обсязі кредитні кошти позивачу, а також не виконав усі інші свої грошові зобов`язання перед кредитодавцем після спливу строку, встановленого в договорі. 
При цьому відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення витрат на правову допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження сплати коштів на правову допомогу у розмірі 3 000 грн., зокрема, не надано відповідної квитанції, або платіжного доручення чи будь-якого іншого розрахункового документу, що зареєстрований у встановленому порядку, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки та ін.), які б засвідчували факт того, що позивач дійсно поніс витрати на правничу допомогу.
Суд апеляційної інстанції не погоджується із вказаним висновками суду першої інстанції в частині витрат на правову допомогу з огляду на наступне.
В неоскаржуваній частині рішення суду першої інстанції на предмет правомірності не переглядалось. 
Відповідно до положень частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (частини 1, 3 ст. 133 ЦПК України).
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Судом встановлено, що позивачем у позовній заяві було заявлено клопотання про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на правничу допомогу у зв`язку із розглядом справи у суду першої інстанції у розмірі 3 000 грн. та надано докази на підтвердження понесених позивачем витрат.
Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
З матеріалів справи вбачається, що між адвокатом Кеню Д.В. та ТОВ «Цикл Фінанс» було укладено Договір № 43453613 від 02.01.2025 року про надання правової допомоги на підстав якого видано ордер серії АІ №1955446, а також укладно додаткову угоду № 26251016553003 до Договору №43453613 про надання правової допомоги від 02 січня 2025 року, відповідно до умов яких адвокат зобов`язується на виконання умов договору здійснити представництво інтересів клієнта у справі про стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_1 . 
Також до позовної заяви додано копію акту про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 02.01.2025 року на суму 3 000 грн. та копію детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Кеню Д.В. необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» щодо стягнення кредитної заборгованості на суму 3 000 грн, відповідно до яких адвокат надав позивачу наступні види правової допомоги: правовий аналіз обставин спірних правовідносин – 500 грн. за 0,5 год (1 год – 1 000 грн.), складання позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості – 2 000 грн. за 2 год. (1 год. – 1 000 грн. ), формування додатків до позовної заяви 500 грн. за 1 год. (1 год. – 500 грн.)
Таким чином матеріали справи містять належні та допустимі докази на підтвердження понесених позивачем у суді першої інстанції витрат на правову допомогу, а тому не було підстав для відмови у задоволенні таких вимог у повному обсязі.
При цьому варто також зауважити, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено, чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, зокрема, постановами Верховного Суду від 23 грудня 2021 року у справі №923/560/17, від 10 листопада 2021 у справі № 329/766/18, від 01 вересня 2021 у справі №178/1522/18.
Що стосується правової допомоги у суді апеляційної інстанції то на їх підтвердження позивачем надано ордер на представництво інтересів ТОВ в суді апеляційної інстанції на підставі договору №43453613 від 02.01.2025 року, копії акту №26251016553003 про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом від 31 березня 2026 року та детального опису робіт виконаних адвокатом Кеню Д.В. по представництву ТОВ «Цикл Фінанс» від 31 березня 2026 року, відповідно до яких адвокатом надано клієнту правову допомогу у вигляді складання апеляційної скарги на рішення від 03.03.2026 року у рамках справи №199/12018/25 у розмірі 6 000 грн. за 4 години роботи (1 год – 1 500 грн.). Також до апеляційної скарги додана платіжна інструкція №FAC4 від 31.03.2026 року про оплату товариством правничої допомоги за катом 26251016553003 від 31.03.2026 року у розмірі 6 000 грн.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).
Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:
- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;
- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;
- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.(Постанова Великої Палати Верховного Суду справа № 755/9215/15-ц від 19 лютого 2020 року).
Так, відповідно до положень ч.6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Суд під час вирішення питання про розподіл судових витрат може не тільки за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката, а і за власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами третьою – п`ятою та дев`ятою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
Аналогічна позиція відображена в п.119 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21
Також, у постанові Верховного Суду від 13 травня 2021 року у справі № 903/277/20 зазначено, що оцінка обґрунтованості, пропорційності витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням обсягу наданих адвокатом послуг, складністю справи, беручи до уваги, зокрема критерії реальності понесення адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, співмірності, а також підтвердженість таких витрат належними та допустимими доказами вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин кожної справи.
У рішенні від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції», заява № 31107/96, (щодо справедливої сатисфакції) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) також зауважила, що за наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6 672,9,00 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000,00 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72) (пункт 5.43 постанови).
З урахуванням наведеного вище, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема, у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Тому виходячи із положень ч.3 ст. 141 ЦПК України, враховуючи співмірність складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності виконання таких робіт, а також те, що представник позивача представляв інтереси позивача як в суді першої так і в суді апеляційної інстанції, а отже був обізнаний у справі з усіма деталями, а тому складання та подання апеляційної скарги становить собою дії, які не потребують об`єктивної та нагальної необхідності для адвокатів вивчати додаткові джерела права та інші обставини, тому, підготовка та ведення даної справи в суді апеляційної інстанції не вимагала великого обсягу юридичної і технічної роботи з огляду на кваліфікаційний рівень представника, колегія суддів вважає, що зазначені представником позивача витрати на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 6 000 грн є завищеними.
Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи її доцільність, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнення з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у зв`язку із розглядом справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 2 000 грн.
З огляду на зазначене з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати на професійну правничу допомогу у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції – 3 000 грн та у суді апеляційної інстанції – 2 000 грн.
Таким чином апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення витрат на правову допомогу.
Що ж стосується вимог апеляційної скарги про стягнення з відповідача судового збору понесеного позивачем за подачу апеляційної скарги слід зазначити наступне. 
Зважаючи на те, що позивачем оскаржувалось рішення суду першої інстанції тільки в частині розподілу витрат на правничу допомогу, які відповідно до ст.176 ЦПК України не враховуються при визначенні ціни позову, а отже і не справляються судовим збором ні при пред`явленні позову, ні при подачі апеляційної скарги, оскільки Законом України «Про судовий збір» не передбачена сплата судового збору за подання заяв (скарг) щодо вирішення судових витрат.
Вказане узгоджується з висновками, викладеними у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» відповідно до п. 22. якого у разі оскарження рішення суду лише в частині відшкодування чи розподілу судових витрат, що не пов`язано з позовними вимогами і не стосується суті спору, сторона не повинна оплачувати за таку скаргу судовий збір.
Повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів, які добровільно були сплачені заявником, здійснюється на підставі та в порядку визначеному Порядком повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2013 року № 787, зареєстрованого Міністерством юстиції України 25 вересня 2013 № 1650/24182.
Також колегія суддів зазначає, що постановою Верховного Суду об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду викладеної в постанові від 02.12.2019 року по справі №240/6150/18, згідно із висновками котрої питання розподілу судових витрат не є вимогою господарського позову, яка направлена на захист порушених прав, свобод або законних інтересів позивача. Розподіл судових витрат має компенсаційний характер і є певною мірою відповідальністю кожної зі сторін за вчинення дій, в тому числі процесуальних, під час розгляду справи
Вирішення цього питання є обов`язком суду, яке вирішується за результатами розгляду справи в залежності від того, яке рішення приймається судом. Окрім цього, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання заяви про винесення додаткового судового рішення. 
Таким чином, враховуючи те, що за подання апеляційної скарги на рішення суду в частині розподілу судових витрат сторона не повинна оплачувати за таку скаргу судовий збір, ТОВ «Цикл фінанс» має право на звернення до апеляційного суду з клопотанням про повернення сплаченого судового збору на рішення суду в частині витрат на правову допомогу.
За таких обставин, у задоволенні стягнення судового збору у розмірі 3 633,60 грн. з відповідача на користь позивача, товариству слід відмовити та роз`яснити що воно не позбавлено можливості звернутись до суду із заявою щодо повернення судового збору.
Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 112 361,58 грн., що менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 374, 376, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» задовольнити частково.
Заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 03 березня 2026 року скасувати в частині відмови у стягненні витрат на правову допомогу.
Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс», код ЄДРПОУ 43453613 у рахунок відшкодування витрат на правову допомогу у суді першої та апеляційної інстанцій у загальному розмірі 5 000 грн. 
В іншій частині залишити рішення без мін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складено 02 червня 2026 року.

Судді:          О. В. Халаджи        
А.В. Гапонов 

Л.П. Никифоряк