ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2026 року 
м. Київ
cправа № 917/1766/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Баранець О. М. - головуючий, Кондратова І. Д., Кролевець О. А., 
за участю секретаря судового засідання Долгополової Ю. А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу 
Товариства з обмеженою відповідальністю "Фарммедальянс"
на рішення Господарського суду Полтавської області
у складі судді Пушка І.І.
від 18.12.2025
та на постанову Східного апеляційного господарського суду
у складі колегії суддів: Крестьянінова О.О., Демідової П.В., Мартюхіної Н.О.
від 24.02.2026
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фарммедальянс" 
до відповідача: Медичного центру "Нові Санжари" Національної гвардії України 
про визнання недійсним рішення, зобов`язання вчинити дії,
за участю представників:
від позивача: Домітращук І.М.,
від відповідача: Євтушенко М.М., Шертюк М.О.
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фарммедальянс» звернулося до Господарського суду Полтавської області з позовом до Медичного центру «Нові Санжари» Національної гвардії України про визнання недійсним рішення, яке оформлене протоколом №178 від 09.09.2025 про відхилення пропозиції учасника спрощеної закупівлі ТОВ "Фарммедальянс" щодо участі у процедурі закупівлі № UA-2025-08-22-006294-a та про зобов`язання відповідача як замовника прийняти рішення про обрання позивача переможцем процедури закупівлі №UA-2025-08-22-006294-a.
В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що на виконання вимог замовника щодо підтвердження рентгеноконтрастності предмета закупівлі за допомогою модельованого випробування, позивачем були подані Звіт про спеціалізовану оцінку клінічних даних від 2022 року, а також документ «Модельоване випробування», який містить рентгеноконтрастний знімок, зроблений на апараті Київської міської клінічної лікарні №7 від 07.08.2024.
Позивач звертає увагу, що вимогами замовника у додатку №3 до документації для проведення спрощеної закупівлі не було передбачено подання Модельованого випробування у складі пропозиції, а також зазначає, що запропонований ним товар був введений в обіг з дотриманням вимог Технічного регламенту щодо медичних виробів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 753 від 02.10.20213, тому результати клінічного оцінювання медичного виробу (предмета закупівлі) у вигляді Звіту про клінічні випробування, в якому зазначена інформація про рентгеноконтрастність, були надані ним Органу з оцінки відповідності.
Будь-які інші модельовані випробування на рентгеноконтрастність Технічним регламентом №753 не передбачені, а отже вони не є обов`язковими для виробника (позивача) згідно з законодавчими нормами. Водночас, позивач на добровільних засадах провів такі випробування, зробив їх частиною свого Технічного файлу на виріб, який був предметом закупівлі (кровоспинний засіб зет-складений, просочений гемостатичним розчином на основі хітозану), і надав замовнику у складі своєї пропозиції, як додаткову демонстрацію рентгеноконтрастності виробу, тому вважає, що відхилення його пропозиції замовником (відповідачем) є протиправним.
Рішення відповідача про відхилення його пропозиції як учасника слід розглядати як односторонній правочин, який впливає на права позивача у правовідносинах щодо публічних закупівель. У випадку прийняття позитивного рішення на користь позивача, це б мало наслідком укладення відповідного договору про закупівлю, водночас, у зв`язку із негативним рішенням не на користь позивача, його було позбавлено прав сторони майбутнього договору.
Позивач вважає, що ефективним способом захисту його порушених прав, окрім вимоги про визнання недійсним рішення відповідача, є вимоги про зобов`язання відповідача визнати позивача переможцем процедури закупівлі UA-2025-08-22-006294-a, оскільки відповідний спосіб захисту прав, на його думку, відновить порушене право позивача на участь у прозорій процедурі торгів без штучних обмежень; на обґрунтоване рішення щодо вибору переможця; на захист від неправомірного відхилення пропозиції, а також призведе до укладення договору, що є кінцевим результатом закупівлі.
Короткий виклад обставин справи, встановлених судами попередніх інстанцій
22 серпня 2025 року відповідачем як замовником опубліковане оголошення для проведення спрощеної процедури закупівлі через систему електронних закупівель (спрощена процедура закупівлі UA2025-08-22-006294-a, далі - закупівля) з предметом закупівлі та в кількості, визначеними в Специфікації, яка є додатком №1 до оголошення, а саме:
засіб для зупинки кровотечі хімічний (бинт кровоспинний тампонувальний з гемостатичною речовиною) (код НК 024:2023:46922 - Гемостатичний засіб на основі хітозану);
пакет перев`язувальний індивідуальний стерильний з еластичним компресійним компонентом першої допомоги із захисною вологостійкою оболонкою (по типу бандаж) (код НК 024:2023: 47011 - Пов`язка марлева/бандаж для надання першої допомоги); 
кровоспинний компресійний бинт- (код НК 024:2023 - 47011 Пов`язка марлева/бандаж для надання першої допомоги згідно ДК 021:2015: 33140000-3: Медичні матеріали (33141110-4- Перев`язувальні матеріали).
Відповідно до оголошення про проведення спрощеної/допорогової закупівлі UA-2025-08-22-006294-a (https://prozorro.gov.ua/tender/UA-2025-08-22-006294-a?oldVersion=true), замовником були визначені очікувана вартість предмета закупівлі, кінцевий строк подання тендерних пропозицій 02 вересня 2025 року 10:00, строк поставки товару до 25.11.2025.
В додатку №3 «Технічні вимоги» до оголошення, замовником були визначені медико-технічні вимоги до предмета закупівлі.
Так, в розділі «Опис товару» додатку №3 визначено, що засіб для зупинки кровотечі хімічний (бинт кровоспинний тампонувальний з гемостатичною речовиною), який призначений для зупинки кровотечі та проведення тампонування рани, повинен мати рентгеноконтрастний елемент по всій довжині; рентгеноконтрастність повинна бути підтверджена за допомогою модельованого випробування; розмір виробу: довжина від 3,6 м та ширина від 7,5 см.
Позивачем у складі своєї пропозиції до закупівлі було направлено відповідачу, серед інших документів, витяг зі «Звіту про спеціалізовану оцінку клінічних даних виробів медичних: перев`язувальні, кровоспинні та інші медичні вироби для обробки ран ТОВ «Фарммедальянс», який затверджений 23.11.2022 в рамках робіт з оцінки відповідності медичних виробів вимогам Технічного регламенту №753.
Як свідчить копія відповідного Звіту, додана до позовної заяви, фактично позивачем було направлено відповідачу лише розділи (пункти) 1, 8, 9 Звіту, при цьому, в п. 1 «Анотація Звіту» вказано, що перелік виробів, яких він стосується, наданий в п.3 Звіту, який відповідачу не надавався.
В описі виробів, який міститься в п. 1 «Анотація Звіту» щодо кровоспинного засобу зет-складеного, просоченого гемостатичним розчином, зазначено, що цей засіб додатково оснащений рентгеноконтрасною стрічкою, яка дозволяє знайти засіб при рентгеноконтрасному дослідженні, а в описі технічних характеристик зазначеного товару вказано «Засіб є рентгеноконтрастним».
Позивачем також було направлено відповідачу документ «Рентгенологічні дослідження (Модельоване випробування)», який містить рентгеноконтрастний знімок, на якому зазначена дата дослідження 07.08.2024, а також є позначення DAP: 0 mGy.cm.2.
За даними реєстру отриманих тендерних пропозицій, участь у закупівлі взяли два учасника: ТОВ «Фарммедальянс» (позивач) з ціновою пропозицією 3 611 250,00 грн та ПРАТ «АВ-ФАРМА» з ціновою пропозицією 4 574 250,00 грн.
Відповідно до протоколу розкриття тендерних пропозицій замовником прийнято рішення про відхилення пропозиції учасника ТОВ «Фарммедальянс» на закупівлю UA-2025-08-22-006294-a, оскільки пропозиція учасника не відповідає умовам, зазначеним в оголошенні про проведення спрощеної закупівлі та вимогам до предмета закупівлі, пропозиція іншого учасника закупівлі ( ПРАТ «АВ-ФАРМА») була відхилена замовником з тих же підстав.
Як свідчить зміст рішення замовника про відхилення пропозиції учасника, оформленого протоколом №178 від 09.09.2025, пропозиція позивача була відхилена відповідачем на підставі п.1 ч.13 ст.14 Закону України «Про публічні закупівлі» як така, що не відповідає умовам, визначеним в оголошенні про проведення спрощеної закупівлі та вимогам до предмета закупівлі.
В оспорюваному рішенні, зокрема, зазначено, що «…відповідно до Додатку №3 до документації для проведення спрощеної закупівлі через систему електронних закупівель в медикотехнічних характеристиках згідно з найменуванням: засіб для зупинки кровотечі хімічний (бинт кровоспинний тампонувальний з гемостатичною речовиною), учасник має підтвердити рентгеноконтрасність за допомогою модельованого випробування. У документах ТОВ «Фарммедальянс» надані документи Витяг рентгеноконтрасність, в якому розміщений Звіт про спеціалізовану оцінку клінічних даних датований 2022 р. із наявністю 1, 8 і 9 пунктів, що свідчить про часткову публікацію Звіту та який проводився на підставі знайдених статей на сайті через пошукову систему Google. Також, наданий документ Модельоване випробування, який виданий Київською міською клінічною лікарнею №7, датований 2024 р., та не має підтвердження щодо належності до товару, який планується до закупівлі».
За посиланням https://prozorro.gov.ua/tender/UA-2025-08-22-006294-a?oldVersion=true міститься інформація про автоматичну відміну спрощеної закупівлі UA-2025-08-22-006294-a з 13.09.2025.
Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та постанови суду апеляційної інстанції
Господарський суд Полтавської області рішенням від 18.12.2025, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 24.02.2026, у справі № 917/1766/25 у позові відмовив повністю.
Рішення судів попередніх інстанцій обґрунтовані обранням позивачем неефективного способу захисту. Судами зазначено, що можливе задоволення заявлених позовних вимог у цій справі в будь-якому випадку не може відновити прав позивача (в разі їх порушення), оскільки визнання недійсним оспорюваного рішення не призведе до визначення позивача переможцем закупівлі з подальшим укладанням з ним договору, тобто обраний позивачем спосіб захисту є неефективним.
Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача як замовника прийняти рішення про обрання позивача переможцем процедури закупівлі №UA-2025-08-22-006294-a, то це є неналежним способом захисту, оскільки ч.12 ст.14 Закону України «Про публічні закупівлі» передбачено, що за результатами оцінки та розгляду пропозицій, переможця визначає замовник, тобто вирішення відповідного питання є компетенцією відповідача, та не може вирішуватися судом (аналогічна правова позиція була викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 06 грудня 2019 року у справі № 910/353/19).
Короткий зміст вимог касаційної скарги та аргументи учасників справ
Товариство з обмеженою відповідальністю "Фарммедальянс" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду Полтавської області від 18.12.2025 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 24.02.2026 у справі №917/1766/25, у якій просило їх скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. Стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати зі сплати судового збору та витрат на правничу допомогу.
Касаційна скарга подана на підставі пунктів 1 та 3 частини 2 статті 287 ГПК України
Позивач вважає, що суди попередніх інстанцій при вирішенні справи не врахували висновок Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 915/669/21 при застосуванні ч. 5 ст. 14, ст. 5, ч. 11 та п. 1 ч. 13 ст. 14 Закону України «Про публічні закупівлі» щодо недопустимості дискримінаційного відхилення пропозиції у спрощеній закупівлі з підстав, які не випливають із наперед визначених умов оголошення та вимог до предмета закупівлі.
А також вказує, що наразі відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування частин 12, 18, 20 статті 14 Закону України «Про публічні закупівлі у взаємозв`язку з частиною 12 статті 23 Бюджетного кодексу України стосовно належного й ефективного способу захисту у спорі про відхилення пропозиції та зобов`язання замовника визначити позивача переможцем після автоматичної відміни спрощеної закупівлі, спливу строків її проведення й поставки товару та завершення бюджетного періоду.
Відповідач у відзиві на касаційну скаргу просив залишити її без задоволення, рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції
Відповідно до частини першої статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду апеляційної інстанції
Верховний Суд неодноразово зазначав про те, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, наведених скаржником і які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
При цьому самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначається підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, частиною другою статті 287 ГПК України, покладається на скаржника.
Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства, закріплених у частині третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
Відповідач у касаційній скарзі підставою касаційного оскарження рішення місцевого господарського суду та постанови суду апеляційної інстанції визначив пункт 1 частини 2 статті 287 ГПК України.
Зазначив, що у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.10.2022 у справі № 915/669/21, викладено висновок щодо застосування ч. 5 ст. 14, ст. 5, ч. 11 та п. 1 ч. 13 ст. 14 Закону України «Про публічні закупівлі», згідно з яким у спрощеній закупівлі оголошення та вимоги до предмета закупівлі не повинні містити вимог, що обмежують конкуренцію та призводять до дискримінації учасників. Якщо відхилення пропозиції ґрунтується на такій вимозі або на її дискримінаційному застосуванні - замовник не має законних підстав для відхилення. Таке рішення порушує принципи і правила проведення закупівель та прийняте всупереч ст. 5 цього Закону.
Правовідносини у справі № 917/1766/25 подібні до справи № 915/669/21, оскільки спір також виник зі спрощеної закупівлі та стосується меж оцінки пропозиції замовником ч. 5 ст. 14 і п. 1 ч. 13 ст. 14 Закону України «Про публічні закупівлі».
У спірній закупівлі вимога Додатка № 3 сформульована вузько і чітко: засіб для зупинки кровотечі мав бути рентгеноконтрастним, а підтверджувати цю властивість має модельоване випробування. Документація не визначала форми такого підтвердження, не вимагала окремого протоколу чи висновку встановленого зразка, не встановлювала вимог до дати документа, опису процедури, зазначення обладнання, переліку реквізитів, підписів, параметрів знімка чи способу візуалізації рентгеноконтрастного елемента.
Суд першої інстанції встановив відсутність такої конкретизації та зазначив, що вимога без конкретизації форми підтвердження не дискримінувала учасників і не обмежувала конкуренцію.
Позивач на виконання цієї вимоги подав у складі пропозиції: витяг щодо рентгеноконтрастності зі Звіту про спеціалізовану оцінку клінічних даних за 2022 рік та документ «Рентгенологічні дослідження (модельоване випробування)» з рентген-знімком від 07.08.2024 щодо кровоспинного засобу зет-складеного, просоченого гемостатичним розчином на основі хітозану. Ці документи подано саме для підтвердження властивості у спосіб, прямо передбачений умовами закупівлі.
При цьому позивач не обмежився загальним посиланням на властивість товару, а подав два окремі документи на підтвердження рентгеноконтрастності. Отже, спір виник не через відсутність підтвердження, а через визнання цього підтвердження недостатньо деталізованим за критеріями, які оголошення не містило.
Суд першої інстанції прямо зазначив, що вимога про підтвердження рентгеноконтрастності шляхом модельованого випробування без конкретизації форми такого підтвердження не дискримінувала учасників і не обмежувала конкуренцію. Водночас визнав правомірним відхилення пропозиції позивача через відсутність у поданих документах відомостей, яких документація не вимагала.
Суд дозволив перевіряти пропозицію не за умовами закупівлі, а за критеріями, визначеними після її подання, тобто всупереч висновку Верховного Суду, викладеному у справі № 915/669/21.
Якщо документація не конкретизувала форму підтвердження, то потім замовник не може правомірно відхиляти пропозицію через відсутність такої конкретизації в поданих документах. Інакше загальна вимога перетворюється на приховану умову прийнятності доказу, зміст якої учасник не міг передбачити до подання пропозиції. Цей підхід дозволяє замовнику post factum підвищити поріг доказування, довільно оцінювати достатність підтвердження та відхиляти пропозицію через невідповідність прихованим очікуванням.
Замовник відхилив пропозицію не тому, що позивач узагалі не надав підтвердження модельованого випробування, а тому, що вважав подані докази недостатньо деталізованими. Проте така «нестача деталізації» не визначена в оголошенні чи Додатку № 3. Отже, відбулося не застосування умов закупівлі, а їх доповнення після завершення подання пропозицій. Суди, погодившись із цим підходом, застосували ч. 5 ст. 14, ст. 5, ч. 11 та п. 1 ч. 13 ст. 14 Закону України «Про публічні закупівлі» неправильно та без урахування висновку Верховного Суду у подібних правовідносинах.
Позиція судів, що позивач не звернувся за роз`ясненнями до замовника, цього не змінює. Звернення учасника спрощеної закупівлі до замовника за роз`ясненнями чи з вимогою усунути порушення - право, а не обов`язок. Невикористання права не позбавляє права на судовий захист (ч. 7 ст. 14 Закону України «Про публічні закупівлі»).
Відхилення пропозицій обох учасників не спростовує порушення прав позивача. Задоволення позову залежить виключно від правомірності відхилення пропозиції позивача, навіть якщо пропозиція іншого учасника також не відповідала умовам, визначеним в оголошенні про проведення спрощеної закупівлі та вимогам до предмета закупівлі (див. постанову Верховного Суду від 08.06.2022 у справі № 904/5433/21).
Оголосивши закупівлю, а згодом неправомірно відхиливши пропозицію позивача, відповідач діяв усупереч своїй попередній поведінці (див. аналогічну правову позицію в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 390/34/17).
Отже, на думку скаржника наявна підстава касаційного оскарження за п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України - суди не врахували висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04.10.2022 у справі № 915/669/21 щодо недопустимості дискримінаційних і неоприлюднених вимог у спрощеній закупівлі та щодо обов`язку оцінювати пропозицію виключно за наперед визначеними умовами оголошення і вимогами до предмета закупівлі.
Надаючи оцінку доводам касаційної скарги щодо наявності випадку, передбаченого пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, для касаційного оскарження судових рішень, необхідно зазначити, що обов?язковою умовою у цьому разі є неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.
Отже, відповідно до положень цих норм касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.
Вирішуючи питання визначення подібності правовідносин, Верховний Суд звертається до правових висновків, викладених у судовому рішенні Великої Палати Верховного Суду. 
Колегія суддів враховує позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 (провадження №14-16цс20), відповідно до якої у кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів. Тому з метою застосування відповідних приписів процесуального закону не будь-які обставини справ є важливими для визначення подібності правовідносин.
На предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.
Отже, для касаційного перегляду з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі не достатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є подібність правовідносин у справі, в якій Верховний Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.
Водночас колегія суддів зазначає, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.
Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.03.2023 у справі № 154/3029/14-ц зазначила, що правові висновки Верховного Суду не мають універсального характеру для всіх без винятку справ.
З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності та необхідності застосування правових висновків суду касаційної інстанції в кожній конкретній справі.
На предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях.
У справі № 917/1766/25 спір виник у зв`язку з прийняттям відповідачем рішення про відхилення пропозиції учасника публічної закупівлі, як такої що не відповідає умовам, визначеним в оголошенні про проведення спрощеної закупівлі та вимогам до предмета закупівлі.
Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад врегульовано Законом України «Про публічні закупівлі».
Законом України від 16.08.2022 №2526-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про публічні закупівлі» та інших законодавчих актів України щодо здійснення оборонних та публічних закупівель на період дії правового режиму воєнного стану» внесено зміни до Закону України «Про публічні закупівлі» та Розділ Х «Прикінцеві та перехідні положення» доповнено пунктом 3-7, яким установлено, що на період дії правового режиму воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування особливості здійснення закупівель товарів, робіт та послуг для замовників, передбачених цим Законом (далі - Особливості), визначаються Кабінетом Міністрів України із забезпеченням захищеності таких замовників від воєнних загроз та з дотриманням вимог, встановлених пунктом 3-8 цього розділу.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 №1178 затверджено Особливості здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України «Про публічні закупівлі», на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування (далі Постанова КМУ №1178).
Відповідно до пункту 3 Постанови КМУ №1178 замовники, що зобов`язані здійснювати публічні закупівлі товарів, робіт і послуг відповідно до Закону, проводять закупівлі з урахуванням цих особливостей та з дотриманням принципів здійснення публічних закупівель, визначених Законом.
Відповідно до пункту 8 Постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання здійснення оборонних закупівель на період дії правового режиму воєнного стану» №1275 від 11.11.2022 державні замовники здійснюють оборонні закупівлі товарів і послуг оборонного призначення, інших товарів і послуг для гарантованого забезпечення потреб безпеки і оборони, вартість яких дорівнює або перевищує 200 тис. гривень, робіт оборонного призначення та робіт для гарантованого забезпечення потреб безпеки і оборони у разі, коли їх вартість дорівнює або перевищує 1,5 млн. гривень (крім закупівель товарів, робіт і послуг оборонного призначення, що становлять державну таємницю, а також закупівлі озброєння, військової і спеціальної техніки, боєприпасів та їх складових частин та послуг із розроблення, ремонту, модернізації озброєння, військової і спеціальної техніки, боєприпасів та їх складових частин, товарів, робіт і послуг для будівництва військових інженерно-технічних і фортифікаційних споруд), в електронній системі закупівель в один із таких способів, зокрема, у порядку проведення спрощених закупівель, визначених Законом України «Про публічні закупівлі», з урахуванням положень, визначених цими особливостями.
Згідно з пунктом 2 ч.1 ст.1 Закону України "Про публічні закупівлі" предмет закупівлі - товари, роботи чи послуги, що закуповуються замовником у межах єдиної процедури закупівлі або в межах проведення спрощеної закупівлі, щодо яких учасникам дозволяється подавати тендерні пропозиції/пропозиції або пропозиції на переговорах (у разі застосування переговорної процедури закупівлі). Предмет закупівлі визначається замовником у порядку, встановленому Уповноваженим органом, із застосуванням Єдиного закупівельного словника, затвердженого у встановленому законодавством порядку.
Пропозиція учасника спрощеної закупівлі - пропозиція щодо предмета закупівлі або його частини (лота), яку учасник подає замовнику відповідно до оголошення про проведення спрощеної закупівлі та вимог до предмета закупівлі (пункт 24 ч.1 ст.1 Закону України "Про публічні закупівлі");
Відповідно до пункту 19 ч.1 ст.1 Закону України "Про публічні закупівлі" переможець спрощеної закупівлі - учасник, пропозиція якого відповідає всім умовам, що визначені в оголошенні про проведення спрощеної закупівлі, вимогам до предмета закупівлі і визнана найбільш економічно вигідною та якому замовник повідомив про намір укласти договір про закупівлю.
Згідно з частиною 13 ст.14 Закону України "Про публічні закупівлі" замовник відхиляє пропозицію в разі, якщо, зокрема, пропозиція учасника не відповідає умовам, визначеним в оголошенні про проведення спрощеної закупівлі, та вимогам до предмета закупівлі.
Отже, невідповідність пропозиції всім умовам, що визначені в оголошенні про проведення спрощеної закупівлі, вимогам до предмета закупівлі є самостійною підставою для її відхилення відповідно до пункту 1 частини 13 ст.14 Закону України "Про публічні закупівлі".
Про застосування виключно положень частини13 ст.14 Закону України "Про публічні закупівлі" до процедури спрощеної закупівлі в контексті підстав для відхилення пропозицій учасників свідчить також частина 18 ст.14 цього Закону, у якій вказано, що спрощена закупівля автоматично відміняється електронною системою закупівель у разі відхилення всіх пропозицій згідно з частиною 13 цієї статті.
Відповідачем у протоколі щодо прийняття рішення уповноваженою особою №178 від 09.09.2025 зазначено, що замовником під час розгляду пропозиції учасника процедури закупівлі ТОВ «Фарммедальянс» виявлено невідповідності в інформації та/або документах, що подані учасником закупівлі у пропозиції та беручи до уваги, що відповідно до п.8 постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2022 №1275 «Про затвердження особливостей здійснення оборонних закупівель на період дії правового режиму воєнного стану» (зі змінами), яка не підлягає виправленню, оскільки є відсутністю інформації та документів про технічні та якісні характеристики предмета закупівлі.
Суди попередніх інстанцій перевірили обґрунтованість такого рішення відповідача та встановили, що у додатку №3 до тендерної документації серед вимог до предмету закупівлі, а саме засобу для зупинки кровотечі хімічного (бинт кровоспинний тампонувальний з гемостатичною речовиною) за кодом НК 024:2023 гемостатичний засіб на основі хітозану, замовником зазначено, зокрема: 
- виріб має бути виготовлений з нетканого матеріалу та просочений гемостатичним розчином на основі хітозану;
- виріб повинен мати рентгеноконтрастний елемент по всій довжині. Рентгеноконтрастність повинна бути підтверджена за допомогою модельованого випробування;
- розмір виробу: довжина від 3,6 м та ширина від 7,5 см;
- виріб має бути стерильним;
- виріб повинен бути складений зигзаг-подібно для зручного використання в процесі тампонування рани;
- пакування: герметичне вакуумне вологостійке з невеликими вирізами по краях для швидкого відкриття;
- можливість використання в польових умовах. Виріб не повинен втрачати своїх властивостей при температурі від -20 ?С до +40? С;
- маркування повинно інформувати споживача про стерильність, також повинна бути зазначена основна експлуатаційна інформація (надати фото зразка маркування та фото виробу у складі пропозиції); 
- термін придатності повинен складати не менше 5 років від дати виробництва. 
Медико-технічні вимоги до предмета закупівлі були викладені відповідачем (замовником) в окремому файлі в додатку № 3 до оголошення в електронній системі закупівель, що відповідає нормі, викладеній в ч.4 ст.14 Закону України «Про публічні закупівлі».
Позивач в обґрунтування виконання вимог замовника щодо підтвердження рентгеноконтрастності запропонованого ним товару (кровоспинного засобу зет-складеного, просоченого гемостатичним розчином на основі хітозану) за допомогою модельованого випробування, посилається на надання відповідачу звіту про спеціалізовану оцінку клінічних даних виробів медичних: перев`язувальні, кровоспинні та інші медичні вироби для обробки ран виробництва ТОВ «Фарммедальянс», Україна, в рамках робіт з оцінки відповідності медичних виробів вимогам Технічного регламенту щодо медичних виробів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.10.2013 №753 (далі звіт).
На підтвердження обставин наявності рентгеноконтрастного елемента у відповідному товарі по всій довжині, позивач посилається на надання відповідачу рентгенологічного дослідження (модельоване випробування) із рентгеноконтрастним знімком, виконаним на обладнанні Київської міської клінічної лікарні №7 у 2024 році.
Суди попередніх інстанцій надали оцінку цим доводам та встановли, що тендерна документація замовника містила вимогу про надання модельованого випробування на підтвердження рентгеноконтрастності виробу, на підтвердження якого позивачем було надано витяг зі звіту, який містить лише окремі розділи (пункти 1, 8, 9). В розділі 1 анотація звіту в найменуванні виробів, на які сформований даний звіт, зазначено, що їх перелік наведений в розділі 3 цього звіту, який у наданому витягу відсутній.
Тобто надана позивачем частина звіту, в якому в описі технічних характеристик товару (кровоспинного засобу зет-складеного, просоченого гемостатичним розчином) міститься лише твердження, що «засіб є рентгеноконтрастним», що не може розглядатися як документальне підтвердження відповідної характеристики предмета закупівлі за допомогою модельованого випробування, оскільки звіт не містить будь-якого опису процесу випробування із зазначенням стосовно якого виробу воно проводилося, яким чином воно здійснювалося, яке обладнання було використане під час його проведення, та які саме результати були досягнуті в результаті завершення такого випробування.
Надане позивачем рентгенологічне дослідження (модельоване випробування) із рентгеноконтрастним знімком, виконаним на обладнанні Київської міської клінічної лікарні №7 у 2024 році, також не підтверджує відповідність товару вимогам, які ставились до предмета закупівлі.
Так, в тендерній документації, а саме в додатку №3 зазначалось, що виріб повинен мати рентгеноконтрастний елемент по всій довжині бинта. 
Натомість, з наданого позивачем знімку вбачається, що вказаний елемент відсутній у запропонованому ним виробі. Наявність вказаного елемента є суттєвою умовою для виробів, які призначені для зупинки кровотечі та тампонування рани, адже рентгеноконтрастний елемент по всій довжині виробу - це спеціальна рентгеноконтрастна смуга (або лінія, нитка, маркер), яка вбудована або нанесена вздовж усієї довжини медичного виробу. На відміну від простої рентгеноконтрастності (коли видно тільки кінчик, наконечник або окремі маркери), рентгеноконтрастний елемент по всій довжині означає, що на рентген-знімку вказаний елемент видно як суцільну білу/світлу лінію від початку до кінця, без «прогалин».
У медико-технічних вимогах, зазначених у тендерній документації, зазначено про можливість використання його в польових умовах. Відповідач зазначив, що бинти, які повинні були закупатись в межах спірної закупки, призначались для військовослужбовців, а отже наявність рентгенконтрастного елемента по всій довжині виробу є істотною вимогою, адже завдяки видимому на рентгені елементу можна швидко встановити чи було здійснено тампування рани, чи таке було відсутнє, що підвищує безпеку, зменшує ризик ускладнень та головне швидкість надання невідкладної медичної допомоги. Рентгенконтрастний елемент в гемостатичних бинтах також встановлюється для контролю чи повністю видалений бинт після зупинки кровотечі, чи ні.
Суди встановили, що у цьому випадку рентгеноконтрастний елемент по всій довжині виробу є чіткою вимогою, яку постачальник мав підтвердити інструкцією виробу, а також модельованим рентген-знімком, чого відповідачем зроблено не було, оскільки у складі документа «рентгенологічні дослідження (модельоване випробування)» окремий рентгеноконтрастний елемент відсутній, а на підтвердження самого випробування надано лише витяг зі звіту про його проведення. При цьому, сам витяг зі звіту та рентген-змінок містять різну інформацію (у звіті зазначено, що кровоспинний засіб оснащений рентгеноконтрастною стрічкою, а на знімку вона відсутня). Отже, тендерна пропозиція позивача у спірній закупівлі не відповідала вимогам тендерної документації замовника.
Також за висновками судів попередніх інстанцій позивачем для виконання вимог замовника стосовно підтвердження рентгеноконтрастності предмета закупівлі за допомогою модельованого випробування мала бути надана будь-яка інформація, незалежно від її форми (письмові документи, як-то протокол чи акт випробування, фото- чи відеофіксація випробування, тощо), з якої можливо було б встановити, яким чином здійснювався процес випробування саме того товару, який був предметом закупівлі (бинт кровоспинний тампонувальний з гемостатичною речовиною, який повинен мати рентгеноконтрастний елемент по всій довжині; довжиною від 3,6 м та шириною від 7,5 см), та яка б свідчила про результат відповідного процесу випробування, а саме підтвердження рентгеноконтрастності відповідного виробу. Тобто суди попередніх інстанцій встановили, що відповідачем, як замовником, не встановлювалася обов`язкова форма модельованого випробування, учасників закупівлі не було обмежено документом, яким має фіксуватися проведення модельованого випробування предмета закупівлі на підтвердження його рентгеноконтрастності, тобто відповідач не встановлював вимог, які б обмежували коло потенційних учасників, усували конкуренцію та призводили до дискримінації учасників закупівлі (ч.5 ст.14 Закону України «Про публічні закупівлі»).
Незгода суб`єкта господарювання з умовами тендерної документації процедури закупівлі, в якій він має намір взяти участь, з вимогами до предмета закупівлі, встановленими замовником, як і невідповідність тендерної пропозиції суб`єкта господарювання вказаним вимогам, не є підставою для визнання умов тендерної документації дискримінаційними (подібні висновки Верховного Суду містяться у пункті 31 постанови від 29 січня 2021 року у справі № 640/1042/19, від 15.02.2024 у справі № 917/1445/22).
Натомість у справі № 915/669/21, на яку посилається скаржник у касаційній скарзі, встановлено, що однією з умов закупівлі, про що зазначено у пункті 12 додатку № 1 до Оголошення було те, що учасник надання послуг повинен надати довідку, що підтверджує фактичне місцезнаходження у м. Миколаєві або наявність у м. Миколаєві філіалу/виробничої бази із зазначенням адреси.
Тобто, на відміну від обставин справи № 917/1766/25, встановлені у справі № 915/669/21 обставини свідчать про те, що замовник допустив порушення такого принципу закупівлі, як недискримінація учасників та рівне ставлення до них, оскільки відповідній атестації підлягали саме робочі місця на підприємствах, в організаціях, установах, про що зазначено у Методичних рекомендаціях для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затверджених постановою Міністерства праці України від 01.09.1992 № 41, та Міським комунальним підприємством "Миколаївводоканал", як замовником. У той же час замовник обмежив участь у закупівлі учасників, які мають можливість надання відповідних послуг (проведення атестації робочих місць по умовам праці) за адресою находження Міського комунального підприємства "Миколаївводоканал", однак фактичним місцезнаходженням такого учасника не є м. Миколаїв.
У справі № 915/669/21 відсутність законних підстав для прийняття замовником закупівлі рішення про відхилення пропозиції учасника за ознакою не відповідності кваліфікаційним вимогам судами обґрунтована тим, що встановлення замовником такої ознаки порушує принципи і правила проведення закупівель. Натомість у справі № 917/1766/25 суди встановили, що відповідачем, як замовником, не встановлювалася обов`язкова форма модельованого випробування, учасників закупівлі не було обмежено документом, яким має фіксуватися проведення модельованого випробування предмета закупівлі на підтвердження його рентгеноконтрастності, тобто відповідач не встановлював вимог, які б обмежували коло потенційних учасників, усували конкуренцію та призводили до дискримінації учасників закупівлі.
У той же час обставин ненадання учасником закупівлі доказів, що підтверджують відповідність товару вимогам, які ставились до предмета закупівлі, у наведеній скаржником у касаційній скарзі справі № 915/669/21, встановлено не було. 
Тобто фактичні обставини у справах № 917/1766/25 та у справі № 915/669/21 є різними.
Верховний Суд неодноразово наголошував, що не можна посилатися на неврахування висновку Верховного Суду як на підставу для касаційного оскарження, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена не неправильним (різним) застосуванням норми, а неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення.
Наведені скаржником окремі речення з постанов Верховного Суду від 08.06.2022 у справі № 904/5433/21 та від 10.04.2019 у справі № 390/34/17 не є висновками про застосування норми права у подібних правовідносинах. Відповідно у суду касаційної інстанції відсутні підстави вважати, що судами попередніх інстанцій під час розгляду справи № 917/1766/25 були неправильно застосовані норми права, що регулюють спірні правовідносини, без врахування висновків Верховного Суду про їх застосування, викладених у наведених скаржником постановах.
Касаційна скарга позивача у цій частині зводиться до незгоди з наданою судами першої та апеляційної інстанцій оцінкою обставинам справи, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції встановлених статтею 300 ГПК України.
Отже, наведена позивачем підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, не підтвердилася під час касаційного провадження, що виключає скасування оскаржуваних судових рішень з цієї підстави.
Іншою підставою для касаційного оскарження скаржником визначено пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України.
Згідно з пунктом 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
Зі змісту вказаної норми вбачається, що вона спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію відносин та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору.
Отже, умовами касаційного перегляду оскаржуваних судових рішень із зазначеної підстави (пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України) є: (1) відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин, (2) відсутність такого висновку саме у подібних правовідносинах.
При касаційному оскарженні судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, крім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити, зокрема, зазначення норми права, щодо якої відсутній висновок про її застосування, із конкретизацією змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи.
Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.08.2022 у справі № 908/2287/17 та постановах Верховного Суду від 04.02.2025 у справі № 909/996/22, від 10.12.2024 у справі № 904/5475/23, від 08.08.2024 у справі № 906/446/23, від 08.08.2024 у справі № 906/497/23.
Водночас у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України, крім встановлення відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, обов`язковому дослідженню підлягає також питання щодо необхідності застосування таких правових норм для вирішення спору з огляду на встановлені фактичні обставини справи.
Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 04.02.2025 у справі № 909/996/22, від 08.08.2024 у справі № 906/446/23 та інших.
Правові висновки суду, у тому числі касаційної інстанції, формулюються з огляду на конкретні обставини справи. Тобто, на відміну від повноважень законодавчої влади, до повноважень суду не належить формулювання абстрактних правил поведінки для всіх життєвих ситуацій, які підпадають під дію певних норм права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц).
Формування Верховним Судом висновку має стосуватися спірних конкретних правовідносин, ураховуючи положення чинного законодавства та встановлені судами під час розгляду справи обставини. При цьому формування правового висновку не може здійснюватися поза визначеними статтею 300 ГПК України межами розгляду справи судом касаційної інстанції.
У касаційній скарзі скаржник зазначив про те, що наразі відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування ч.ч. 12, 18, 20 ст. 14 Закону України «Про публічні закупівлі» у взаємозв`язку з ч. 12 ст. 23 Бюджетного кодексу України стосовно належного й ефективного способу захисту у спорі про відхилення пропозиції та зобов`язання замовника визначити позивача переможцем після автоматичної відміни спрощеної закупівлі, спливу строків її проведення й поставки товару та завершення бюджетного періоду.
За доводами скаржника суди неправильно застосували зазначені норми. Порушене право учасника спрощеної закупівлі, який оскаржує відхилення своєї пропозиції, не можна залишити без способу захисту. Суди помилково пов`язали можливість судового захисту з подальшими наслідками порушення - автоматичною відміною закупівлі, спливом строків поставки, завершенням бюджетного періоду та відсутністю доказів майбутньої потреби й асигнувань. Ці post factum обставини не легалізують незаконне відхилення пропозиції та не звільняють суд від обов`язку надати ефективний захист. Визнання недійсним рішення про відхилення пропозиції - належний та ефективний спосіб захисту, оскільки усуває перешкоду для задоволення похідної вимоги про зобов`язання замовника визначити позивача переможцем закупівлі та подальшого укладення договору про закупівлю.
Вважає, що суди ухилилися від перевірки законності самого відхилення та підмінили її міркуваннями, чи призведе обраний спосіб захисту до негайного практичного результату. Але ефективність способу захисту не може оцінюватися через обставини, що виникли вже після порушення права і значною мірою зумовлені самим оспорюваним рішенням.
Протилежний підхід означав би, що незаконне відхилення пропозиції може бути виведене з-під судового контролю лише внаслідок подальшого завершення процедури, її відміни або спливу бюджетного періоду.
Верховний Суд зазначає, що відповідно до статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ГПК України).
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Статтею 4 ГПК України передбачено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.
Застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що: застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципам верховенства права та процесуальної економії, зокрема не повинно спонукати позивача знову звертатися за захистом до суду (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц (пункт 82), від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20 (пункт 24)). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18 (пункт 63)).
Іншими словами, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. 
Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачено нормою матеріального права, або може скористатися можливістю вибору між декількома іншими способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальними нормами конкретні способи захисту не встановлені, то особа має право обрати спосіб із передбачених статтею 16 ЦК України з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення. 
Тож у кожному конкретному спорі суд насамперед повинен оцінювати застосовувані способи захисту порушених прав, які випливають із характеру правопорушень, визначених спеціальними нормами права, а також ураховувати критерії ефективності таких засобів захисту та передбачені статтею 13 ЦК України обмеження щодо недопущення зловживання свободою при здійсненні цивільних прав будь-якою особою.
У цій справі Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про те, що обраний позивачем спосіб захисту шляхом пред`явлення вимоги про визнання недійсним рішення відповідача, яке оформлене протоколом №178 від 09.09.2025, в контексті спірних правовідносин в будь-якому випадку не може розглядатися як ефективний спосіб захисту прав позивача як учасника спрощеної процедури закупівлі №UA-2025-08-22-006294-a.
У спорах щодо проведення процедури закупівлі на підставі Закону України «Про публічні закупівлі» дослідженню та оцінці під час розгляду такої справи підлягає саме правомірність / неправомірність проведення процедури закупівлі та дотримання / недотримання під час її проведення вимог Закону України «Про публічні закупівлі», зокрема, дотримання замовником принципів об`єктивної та неупередженої оцінки пропозицій.
Оскільки судом апеляційної інстанції встановлено наявність обґрунтованих підстав, які зумовили відхилення пропозиції позивача у спірній спрощеній процедурі закупівлі, то заявлена позивачем вимога не є такою, що спрямована на відновлення порушеного права позивача, а тому не підлягає задоволенню.
Близькі за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду від 22.05.2024 у справі № 910/568/23, згідно з якими самостійна вимога позивача про визнання незаконним та скасування рішення тендерного комітету про відміну процедури закупівлі не є ефективним способом захисту прав позивача як учасника та переможця процедури закупівлі, оскільки задоволення такої самостійної вимоги, навіть за умови його невідповідності закону, не призведе до поновлення прав позивача, відповідно, до досягнення очікуваного ним від цієї процедури закупівлі результату (п.5.19).
У той час як вимога про зобов`язання відповідача як замовника прийняти рішення про обрання позивача переможцем процедури закупівлі не підлягає задоволенню, оскільки визнання переможцем та підписання/не підписання договору з переможцем є компетенцією відповідача, та не може вирішуватися судом.
Подібні висновки викладені Верховним Судом у постанові від 06.12.2019 у справі № 910/353/19, яка була врахована судами попередніх інстанцій, у постанові від 29.08.2024 у справі № 910/13541/23.
Враховуючи, що обставин виконання позивачем умов, визначених в оголошенні про проведення спрощеної закупівлі стосовно підтвердження вимог до предмета закупівлі, судами не встановлено та позивачем не доведено, у суду касаційної інстанції відсутні підстави для формування у цій справі висновку ні про застосування положень ч.ч. 12, 18, 20 ст. 14 Закону України «Про публічні закупівлі» ні про застосування ч. 12 ст. 23 Бюджетного кодексу України, як зазначено позивачем в касаційній скарзі.
Колегія суддів також враховує, що відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц, встановлення обставин справи є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Верховний Суд є судом права, а не факту, тому, діючи у межах повноважень та порядку, визначених статтею 300 ГПК України, він не може встановлювати обставини справи, збирати й перевіряти докази та надавати їм оцінку.
Саме лише прагнення скаржника здійснити перевірку обставин цієї справи з урахуванням його власних висновків не є підставою для зміни чи скасування оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції.
Отже, касаційна скарга позивача, подана з підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, є необґрунтованою.
За таких обставин, перевіривши застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та в межах наведених у касаційній скарзі доводів, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд дійшов висновку про необґрунтованість касаційної скарги та про відсутність підстав для скасування судових рішень з наведених скаржником підстав.
Висновки Верховного Суду
За змістом пункту 1 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно з частиною першою статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Верховний Суд, переглянувши рішення місцевого господарського суду та постанову суду апеляційної інстанції в межах наведених у касаційній скарзі доводів, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, вважає, що вони ухвалені із додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для їх зміни чи скасування з підстав, викладених у касаційній скарзі немає.
Судові витрати
З огляду на те, що суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фарммедальянс" залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Полтавської області від 18.12.2025 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 24.02.2026 у справі № 917/1766/25 залишити без змін.
3. Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий О. Баранець 

Судді І. Кондратова 

О. Кролевець