Справа № 761/26117/25
Провадження № 2/761/2901/2026

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2026 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі: 

головуючого судді Притули Н.Г., 
за участю секретарів судового засідання Путрі Д.В., Широковій С.Е.,
представника відповідача: Яременко Є.Є., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
в с т а н о в и в:

У червні 2025 року ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в якому просив: стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за Договором позики №1315949 в розмірі 10 183,97 грн.
Вимоги позову представник позивача обґрунтовує тим, що 23.04.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 в електронній формі укладено договір позики № 1315949, за умовами якого позикодавець надав Відповідачу грошові кошти у розмірі 3 350,00 грн., строк позики 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 1,99 % в день. Того ж дня позикодавець на виконання п. 1 договору позики № 1315949 від 23.04.2021 передав Відповідачу у власність грошові кошти у розмірі 3 350,00 грн. шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок Відповідача № НОМЕР_1 за посередництвом платіжної установи ТОВ «ФК Фінекспрес». 
19.11.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» укладено договір факторингу № 1911, за умовами якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі за договором позики № 1315949 від 23.04.2021. 
У подальшому, 03.04.2023 між ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «Фінпром Маркет» укладено договір факторингу № 030423-ФК, за умовами якого Позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі за договором позики № 1315949 від 23.04.2021. 
Як зазначає позивач, Відповідач належним чином зобов`язання щодо повернення грошових коштів та відсотків за їх користування не виконала ні перед позикодавцем/первісним кредитором, ані перед Позивачем/фактором ТОВ «ФінпромМаркет», що набуло право вимоги за договором позики на підставі договору факторингу. 
Враховуючи умови договору позики заборгованість Відповідача перед Позивачем складає 11 349,50 грн., з яких: 3 350,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 7 999,51 грн. - сума заборгованості за відсотками. 
А тому для захисту порушеного права позивач звернувся до суду з цим позовом.

06.10.2025 року до суду надійшов відзив на заявлені вимоги в якому представник відповідача просив залишити позовні вимоги без задоволення. Як зазначено у відзиві, позивач не довів належними та допустимими доказами укладення договору відповідачем, наявності кредитної заборгованості, її розмір та період за який слід розраховувати розмір заборгованості. За відсутності банківської виписки не доведено отримання грошових коштів відповідачем.

10.10.2025 року до суду надійшла відповідь на відзив в якій представник позивача наполягає на задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у позовній заяві.

Заперечення на відповідь на відзив до суду не надходили.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності та просив задовольнити заявлені вимоги з підстав викладених в позові.
Представник відповідача в судовому засіданні вимоги позову визнав частково та не заперечив проти задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за сумою позики, нарахованих відсотків за строк дії договору (30 днів) та за мінусом сплачених відповідачем сум.
На підставі положень статті 223 ЦПК України суд ухвали про подальший розгляд справи за відсутності представника позивача.
Дослідивши матеріали справи, вислухавши представника відповідача, врахувавши процесуальні заяви сторін, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, виходячи із такого.
Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Судом встановлено, що 23.04.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено Договір позики №1315949 (на умовах повернення позики в кінці строку позики), за умовами якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 3 350,00 грн. строк позики - 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 1.99 % в день (базова процентна ставка/фіксована).
Договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, що був надісланий на вказану Відповідачем/Позичальником електронну адресу у порядку визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Суду не було надано доказів пролонгації дії договору.
Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» виконало власні зобов`язання за кредитним договором, що підтверджується платіжною інструкцією ТОВ «Фінансова компанія «ФІНЕКСПРЕС» №1b782f82-5a27-4743-99fd-c6cb7c4aeaef від 23.04.2021 р. на суму 3 350,00 грн. 
Крім того, факт перерахування коштів на банківську карту відповідача підтверджено інформацією АТ КБ «Приватбанк».
Представник позивача звертаючись до суду з позовом зазначив, що відповідач належним чином не виконала власні зобов`язання та не повернула грошові кошти внаслідок чого утворилась заборгованість у загальному розмірі 11 349,50 грн., з яких: 3 350,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 7 999,51 грн. - сума заборгованості за відсотками нараховані за період з 24.04.2021 року по 21.08.2021 року.
19.11.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» укладено договір факторингу № 1911, відповідно до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило ТОВ «Фінансова компанія управління активами» за оплату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія управління активами» прийняло належні ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників, в тому числі і до ОСОБА_1 за договором позики №1315949 (п.488 Додатку до Договору).
Відповідно до п.п. 1.1 договору факторингу фактор передає грошові кошти, що дорівнюють ціні продажу, в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає факторові права вимоги до боржників, зазначених в реєстрі заборгованостей (додаток №1 до цього договору), в розмірі портфеля заборгованості. Сторони погодили, що до фактора переходять всі права грошової вимоги, які належали клієнту за кредитними договорами (право вимоги).
03.04.2023 між ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «ФінпромМаркет» укладено договір факторингу № 030423-ФК, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія управління активами» передало ТОВ «ФінпромМаркет» за оплату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФінпромМаркет» прийняв належні ТОВ «Фінансова компанія управління активами» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників, в тому числі і до ОСОБА_1 за договором позики №1315949 (п.474 Додатку до Договору).
Згідно п. 5.2 договору факторингу встановлено, що перехід від клієнта до фактора прав вимог за портфелем заборгованості відбувається в момент підписання Актів прийому-передачі реєстру заборгованостей, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно портфеля заборгованості та набуває відповідних прав вимог. Підписані сторонами акти прийому-передачі реєстру заборгованостей підтверджують факт переходу від клієнта до фактора відповідних прав вимоги та є невід`ємними частинами цього договору.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У ст. 530 ЦК України зазначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Статтею 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Згідно зі ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Зазначений вище договір є укладений сторонами та підлягає виконанню.
Доказів належного виконання зобов`язань за кредитним договором в повному обсязі відповідачем не надано.
Водночас, заявлена Позивачем до стягнення сума процентів значно перевищує суму процентів, яка передбачена умовами договору позики (кредиту) у межах погоджених строків користування грошовими коштами. Будь-яких дій щодо продовження кредитного періоду (пролонгації/авто пролонгації) Відповідачем не здійснювалось.
Припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами договору строку надання позики (тобто за період правомірного користування нею). Після спливу такого строку чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право позикодавця нараховувати проценти за позикою припиняється. Права та інтереси позикодавця в охоронних правовідносинах (тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання) забезпечує частина друга статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такий правовий висновок Верховний Суд зробив у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 4-10цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18). Підстав для відступу від вказаних правових висновків не вбачає також Велика Палата Верховного Суду постанова від 18.01.2022 у справі №910/17048/17.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 р. у справі № 444/9519/12 зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (п. 54).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 р. у справі № 912/1120/16 наголошено, що у постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання (пункти 6.22, 6.28).
Доказів того, що між Позивачем і Відповідачем укладено договір про продовження строку правомірного користування кредитом, або що відповідач вчинила дії, передбачені Договором на пролонгацію/авто пролонгацію, суду не надано. Лише наявність у відповідача заборгованості за договором не свідчить про продовження строку правомірного користування кредитом, і такий строк договором не визначений. Суд відхиляє посилання Позивача на пункт 6.5 Правил, оскільки цим пунктом не передбачено застосування процентів як міри відповідальності за понадстрокове користування позикою.
Сума процентів, передбачених договором за 30 днів, з розрахунку 1,99 % за день, складає 2 000,10 грн.
Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, в межах строку правомірного користування позикою в загальному розмірі 4 183,67 грн. (3 350,00 грн. + 2 000,10 грн. - 593,10 грн. - 573,33 грн.).
Згідно ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із частковим задоволенням позову з Відповідача підлягають стягненню на користь Позивача судові витрати пропорційно до задоволених вимог в сумі 995,12 грн.
Також, позивачем заявлено до стягнення витрати на правничу допомогу в сумі 3 500,00 грн.
Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Частинами 1-3 ст. 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частиною 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
На підтвердження надання правничої допомоги Позивачем надано суду: договір №01-11/24 від 01.11.2024 року про надання правничої допомоги між ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» та адвокатом «Ткаченко Юлія Олегівна»; ордер на представництво інтересів Позивача; витяг з Акту приймання-передачі наданої правничої допомоги, в якому викладені надані послуги, а саме: складання позовної заяви - 3 000,00 грн., 2 год.; вивчення матеріалів справи - 500,00 грн.
З урахуванням предмету позову і складності справи, враховуючи часткове задоволення позову, суд вважає за можливе стягнути витрати на правничу допомогу пропорційно до задоволених вимог - у сумі 1 437,80 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 512, 513, 525-526, 530, 611, 1048, 1046 ЦК України, ст. ст. 12, 19, 81, 82, 89, 137, 141, 258, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» (адреса: 08200, м. Ірпінь, вул. Михайла Стельмаха, 9-А, офіс 204, ЄДРПОУ 43311346) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» заборгованість за Договором позики №1315949 від 23.04.2021 в загальному розмірі 4 183 (чотири тисячі сто вісімдесят три) гривни 67 копійок, судовий збір в сумі 995,12 грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 1437,80 грн.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя:       Н.Г. Притула