Справа № 739/1577/25 	Головуючий у І інстанції  ОСОБА_1  	
Провадження № 11-кп/4823/455/26 	  	
Категорія - ч. 4 ст. 186 КК України 	Доповідач         ОСОБА_2  	

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-судді	ОСОБА_2  	

суддів – ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі – ОСОБА_5 ,
за участю учасників судового провадження: 
прокурора – ОСОБА_6 ,
представника потерпілої – адвоката ОСОБА_7 , (в режимі відеоконференції),
захисника-адвоката ОСОБА_8 , 
обвинуваченого – ОСОБА_9 ,  

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження, внесеного 02 липня 2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12025270320000276 за апеляційною скаргою прокурора Чернігівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_6 на вирок Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 23 лютого 2026 року щодо:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Корюківка, Корюківського району, Чернігівської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України,

Вироком Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 23 лютого 2026 року ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України та призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України – у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки з покладенням обов`язків, передбачених ст.. 76 КК України.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_9 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 02 липня 2025 року по 17 липня 2025 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта у розмірі 3119 грн. 90 коп. 
Накладений арешт ухвалою слідчого судді Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 07 липня 2025 року – скасовано.
Питання про речові докази вирішено відповідно до статті 100 КПК України.

Не погоджуючись з вироком суду прокурор подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати вирок суду у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції у вироку обмежився лише перерахуванням обставин, які він визнав такими, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення ОСОБА_9 , а саме, щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку, а також зазначив інші обставини, які він врахував при призначення покарання, проте жодним чином не обґрунтував, яким є зв`язок цих обставин із вчиненим злочином і чому вони знизили його ступінь тяжкості. Вважає, що мотивуючи призначення виду і міри покарання місцевим судом формально зазначено обставину, яка обтяжує покарання, а саме, вчинення кримінального правопорушення особою, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння, однак не надано належної правової оцінки в розрізі суспільної небезпечності діяння.
Щодо висновку суду першої інстанції, що наслідки кримінального правопорушення не є тяжкими, з урахуванням невеликої вартості майна, прокурор зазначає, що хоча основним безпосереднім об`єктом грабежу і є право власності, однак у разі вчинення грабежу, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, додатковим безпосереднім об`єктом виступають здоров`я, життя, психічна та фізична недоторканність людини, а тому наслідки не можна розцінювати, як не тяжкі.
Прокурор вважає, що ні щире каяття, ні відшкодування шкоди не можуть бути тими обставинами, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та відповідно не можуть бути підставою для застосування ст. 69 КК України, оскільки військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_9 , діючи всупереч інтересів служби та вимогам статутів Збройних Сил України став на злочинний шлях та діючи в умовах воєнного стану, у період ухилення від військової служби, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, використовуючи свою фізичну перевагу та застосовуючи фізичне насильство відносно потерпілої, вчинив дане кримінальне правопорушення на території залізничного вокзалу, що є громадським місцем.
З наведених підстав державний обвинувач вважає, що суд першої інстанції, застосовуючи закон України про кримінальну відповідальність, який не підлягав застосуванню, в частині застосування ст. 69 КК України, безпідставно також застосував положення ст. 75 КК України та не дотримавшись загальних засад призначення покарання, принципів законності, справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації покарання, а також принципу домірності, у зв`язку з чим призначив покарання, яке є явно несправедливим через його м`якість.

Суд першої інстанції встановив, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 10.06.2025 року, солдата ОСОБА_9 зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 .
Відповідно ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», ст. 1 Закону України «Про оборону України» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
24.02.2022 року Президентом України видано Указ «Про введення воєнного стану» №64/2022, затверджений Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022, у зв`язку з чим на території України запроваджено правовий режим воєнного стану.
02.07.2025 року , в період часу з 19 год. 15 хв. по 20 год. 40 хв., більш точного часу органом досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на території залізничного вокзалу м. Новгород-Сіверський, що розташований за адресою: вул. Вокзальна, буд. 13А в м. Новгород-Сіверський Чернігівської області, діючи зі злочинним умислом, спрямованим на відкрите заволодіння чужим майном, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, застосовуючи фізичне насильство, а саме, наніс один удар кулаком в ділянку лоба та два удари долонею руки в область носа ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зірвав з правого плеча останньої та відкрито заволодів жіночою сумкою чорного кольору, вартістю 421 грн 18коп., в якій були належні останній грошові кошти в сумі 2290 грн, мобільний телефон NOKIA TA-1534, сірого кольору, вартістю 3 458 грн 98 коп., із встановленими сім-картами операторів мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» та ПрАТ «ВФ Україна», гаманець чорного кольору, паспорти громадян України на ім`я ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , банківська карта № НОМЕР_3 , а також скляна банка з малиною всередині, вартістю 84 грн 88 коп., чим спричинив ОСОБА_10 майнову шкоду на загальну суму 6 255 грн 04 коп.

В поданих запереченнях на апеляційну скаргу прокурора адвокат ОСОБА_13 , представник потерпілої адвокат ОСОБА_7 просять залишити її без задоволення, а вирок без змін.

Заслухавши доповідача, прокурора, яка підтримав подану апеляційну скаргу, позицію обвинуваченого, його захисника та представника потерпілої, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного.

Під час апеляційного перегляду матеріалів кримінального провадження, колегія суддів,

В С Т А Н О В И Л А:

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції розглянув кримінальне провадження щодо ОСОБА_9 відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України. Учасники кримінального провадження не заперечували проти такого розгляду, їм було з достатньою повнотою роз`яснено суть та наслідки розгляду кримінального провадження у скороченому порядку, тому суд обґрунтовано визнав недоцільним дослідження інших доказів, крім показань обвинуваченого та дослідження даних про його особу, а тому, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, фактичні обставини справи в апеляційному порядку не перевіряються.

Дії ОСОБА_9 судом першої інстанції кваліфіковані за ч. 4 ст. 186 КК України.

Разом з тим, колегією суддів перевірено доводи апеляційної скарги прокурора та визнано їх частково обґрунтованими.

У відповідності до ч. 2 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Згідно з ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні покарання у кожному конкретному випадку і щодо кожного обвинуваченого, суд зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, дані про особу винного, обставини кримінального провадження, що пом`якшують та обтяжують покарання, і призначити покарання, необхідне й достатнє для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Згідно з положенням постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку, суди мають дотриматися вимог кримінального закону і зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Призначаючи ОСОБА_9 покарання, суд першої інстанції, діючи у відповідності до вимог ст. 65 КК України, суд враховував обставини вчиненого ним кримінального правопорушення, його наслідки, обставини, що передували вчиненню правопорушення, поведінку потерпілої, особу обвинуваченого, який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, є несудимий, до адміністративної відповідальності не притягувався, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, на утриманні має малолітню дитину, його вік та стан здоров`я, думку потерпілої, обставини, які пом`якшують покарання – щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку, та обставину, яка його обтяжує - вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим, суд прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

На підставі встановлених обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених злочинів, з урахуванням особи винного, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про можливість призначити ОСОБА_9 покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією закону, відповідно до ст. 69 КК України.

Також, врахувавши сукупність наведених вище обставин, що позитивно характеризують особу обвинуваченого, суд першої інстанції дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_9 можливе без реального відбування покарання, тобто про можливість звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку.

Колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд першої інстанції неправильно застосував до обвинуваченого ОСОБА_9 положення ст.75 КК України та звільнив його від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням.

Відповідно до положень ст.75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про його звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про звільнення обвинуваченого ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням, в достатній мірі не врахував ступінь суспільної небезпечності вчиненого ним злочину, який був вчинений з корисливою метою та із застосуванням насильства.

З наведених підстав, колегія суддів вважає, що, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину та наведених вище обставин, виправлення ОСОБА_9 неможливе без ізоляції від суспільства, а тому рішення суду про застосування положень ст.75 КК України та звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням є помилковим. 

Разом із цим, погоджуючись із рішенням суду про можливість застосування положень ст.69 КК України та призначення ОСОБА_9 покарання нижче від найнижчої межі, встановленої у санкцією інкримінованої статті, колегія суддів вважає, що з урахуванням всіх обставин його слід визначити у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На переконання колегії суддів, саме таке покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Доводи апеляційної скарги, щодо відсутності обставин, які пом`якшують покарання не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Колегія суддів звертає увагу, що щире каяття - це певний психічний стан винної особи, яка, окрім визнання факту вчинення нею злочину, ще й дійсно, відверто, а не уявно визнає свою провину у вчиненому злочині, дає відверту негативну оцінку своєї злочинної поведінки, визнає ті обставини, які ставляться в провину, висловлює щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки. 

В судовому засіданні місцевого суду обвинувачений визнав вину, погодився з усіма фактичними обставинами, що на ряду з іншими даними дають обґрунтовані підстави суду стверджувати про наявність вищезазначеної обставини, яка пом`якшує покарання.

Також, відшкодування завданої шкоди в суді першої інстанції було підтверджено потерпілою, що прямо свідчить про наявність вище зазначених обставин, які пом`якшують покарання.

Таким чином, судом першої інстанції обґрунтовано визнано обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_9 - щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку, з чим погоджується і колегія суддів.

Крім того, враховуючи вищенаведене, а також думку потерпілої, щодо міри покарання, відсутність претензій до обвинуваченого з її боку, а також дані які характеризують особу обвинуваченого, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи прокурора про безпідставне застосування ст. 69 КК України при призначенні ОСОБА_9 покарання.

За таких підстав оскаржуваний вирок в частині призначення покарання підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового вироку, а апеляційна скарга прокурора частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись положеннями ст. ст. 404, 407, 409, 418, 420, 615 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Чернігівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_6 – задовольнити частково.

Вирок Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 23 лютого 2026 року щодо ОСОБА_9 – скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України за ч. 4 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

Зарахувати ОСОБА_9 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 02 липня 2025 року по 17 липня 2025 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 рахувати з моменту його фактичного затримання на виконання вироку.

В решті цей вирок - залишити без змін.

Згідно ч.4 ст.532 КПК України даний вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим – в той самий строк з дня вручення копії вироку.  

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4