Справа № 192/1741/25 
Провадження № 2/192/388/26 
РІШЕННЯ
Іменем України

25 червня 2026 року Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого – судді Стрельникова О. О.
за участю: секретаря судового засідання – Бондаренко В. А.,
позивача – ОСОБА_1 ,
представника позивача – адвоката Яблокової Л. О.,
представника відповідача – адвоката Нугаєвої В. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в с-ще Солоне, Дніпровського (колишнього Солонянського) району, Дніпропетровської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЙДАМАЦЬКЕ», ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів оренди землі та скасування державної реєстрації,
В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання недійсними договорів оренди землі та скасування державної реєстрації та просив визнати недійсним договір оренди землі укладений 24 червня 2015 року між ОСОБА_2 та ТОВ «ГАЙДАМАЦЬКЕ», зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 22591238 від 04 липня 2015 року, номер запису про речове право 10281390.
Також просив визнати недійсним договір оренди землі укладений 08 грудня 2017 року між ОСОБА_3 та ТОВ «ГАЙДАМАЦЬКЕ», зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 39005603 від 27 грудня 2017 року, номер запису про речове право 24198258.
А також просив скасувати рішення про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки кадастровий номер 1225086000:02:001:1003 ТОВ «ГАЙДАМАЦЬКЕ», яке зареєстровано у Державному реєстрі речових правна нерухоме майно за номером запису про інше речове право 24198258.
На обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 24 червня 2015 року між ОСОБА_2 та ТОВ «ГАЙДАМАЦЬКЕ» було укладено договір оренди землі на 1/2 частину земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва кадастровий номер 1225086000:02:001:1003, площа 10,4611 га.
Строк дії даного договору закінчується 24 червня 2025 року.
08 грудня 2017 року між ОСОБА_3 та ТОВ «ГАЙДАМАЦЬКЕ» укладено договір оренди землі на 1/2 частину земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва кадастровий номер 1225086000:02:001:1003, площа 10,4611 га, строк дії даного договору закінчується 08 грудня 2027 року.
Після смерті ОСОБА_3 позивач успадкував 1/2 частини його земельної ділянки за заповітом, у зв`язку з чим було внесено зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна в частині орендодавця з ОСОБА_3 на ОСОБА_1 .
Оскільки земельна ділянка кадастровий номер 1225086000:02:001:1003 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 і позивачу, тому користування зазначеною ділянкою повинно було здійснюватись за взаємною згодою всіх власників за договором, а у разі недосягнення згоди у судовому порядку.
Оскільки договір про спільну часткову власність між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в якому був би визначений порядок володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою не укладався, при цьому відсутні докази наділення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 взаємними повноваженнями діяти від імені один одного, тому зазначені договори оренди землі від 24 червня 2015 року та 08 грудня 2017 року були укладені без згоди усіх власників земельної ділянки.
Також договори оренди мають різні істотні умови щодо розміру сплати орендної плати за одну і ту ж земельну ділянку, у зв`язку з чим спірні договори оренди укладені особами, які не мали необхідний обсяг цивільної дієздатності для вчинення цих правочинів, що є підставою для визнання їх недійсними, а також для скасування рішення про державну реєстрацію прав за договором від 08 грудня 2017 року. 
Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити з підстав викладених в позовній заяві.
Представник відповідача ТОВ «ГАЙДАМАЦЬКЕ» в судовому засіданні проти позову заперечувала, оскільки вважала, що права позивача спірними договорами від 24 червня 2015 року та 08 грудня 2017 року не порушені, позивач як орендодавець отримує належним чином орендну плату передбачену договором. Вважала, що сторони договорів мали необхідний обсяг прав для укладення договір і підстав для визнання договорів недійними немає, і як наслідок немає підстав для скасування рішення про державну реєстрацію речового права.
Поданий 12 серпня 2025 року відповідачем ТОВ «ГАЙДАМАЦЬКЕ» відзив на позов судом не враховується, оскільки поданий за межами встановленого судом строку (Т. 1 а. с. 76-93).
Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про час та місце судового засідання повідомлялась належним чином, причину неявки суду не повідомила.
12 серпня 2025 року надала суду відзив, в якому позов визнала та не заперечувала проти його задоволення (Т. 1 а. с. 107-108).
Позивач через свого представника 03 листопада 2025 року подав відповідь на відзив відповідачки ОСОБА_2 в якому просив позов задовольнити (Т. 2 а. с. 11-29).
Відповідач ТОВ «ГАЙДАМАЦЬКЕ» подав заперечення на відповідь відзив позивача в якому зазначив, що спірні договори є законними, а поведінка позивача є суперечливою, тому просили в задоволені позову відмовити (Т. 2 а. с. 70-82).
Суд вислухавши сторони, які з`явились, з`ясувавши обставини у справі, дослідивши матеріали справи та надані докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
В судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідачка ОСОБА_2 є власниками по 1/2 частки земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва кадастровий номер 1225086000:02:001:1003, загальною площею 10,4611 га, у тому числі 10,4611 га ріллі, і набули вказані частки земельної ділянки в порядку спадкування.
Дані обставини сторонами не оспорюються та визнаються.
Згідно договору оренди землі від 24 червня 2015 року укладеного між ОСОБА_2 , як орендодавцем та ТОВ «ГАЙДАМАЦЬКЕ», як орендарем, в оренду була передана земельна ділянка кадастровий номер 1225086000:02:001:1003 - 1/2 загальної площі – 10,4611 га, у тому числі 1/2 ріллі 10,4611 га. строк дії договору оренди встановлений на 10 років. Орендна плата справляється у грошовій формі, вона має бути у розмірі неменше ніж три відсотка вартості земельного паю, а саме – 5294 грн. 00 коп. (Т 1 а. с. 13).
Відповідно до договору оренди землі від 08 грудня 2017 року укладеному між ОСОБА_3 , як орендодавцем та ТОВ «ГАЙДАМАЦЬКЕ», як орендарем, в оренду була передана земельна ділянка кадастровий номер 1225086000:02:001:1003 - 1/2 загальної площі – 10,4611 га, у тому числі 1/2 ріллі 10,4611 га. строк дії договору оренди встановлений на 10 років. Орендна плата справляється у грошовій формі, вона має бути у розмірі неменше ніж три відсотка вартості земельного паю, а саме – 12130 грн. 43 коп. (Т. 1 а. с. 15-16).
Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 230389428, в реєстрі наявний запис про інше речове право: 10281390 щодо права оренди земельної ділянки ТОВ «ГАЙДАМАЦЬКЕ», а саме 1/2 частки земельної ділянки кадастровий номер 1225086000:02:001:1003 площею 10,4611 га, а також запис про інше речове право: 24198258 щодо права оренди земельної ділянки ТОВ «ГАЙДАМАЦЬКЕ», а саме 1/2 частки земельної ділянки кадастровий номер 1225086000:02:001:1003 площею 10,4611 га (Т. 1 а. с. 21-22). 
Відповідно до ст. 86 ЗК України - земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).
Згідно ст. 87 ЗК України - право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає зокрема при прийнятті спадщини на земельну ділянку.
Статтею 88 ЗК України передбачено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.
Згідно з частинами першою, другою, четвертою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.
Частиною 2 ст. 203 ЦК України передбачено, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.
Відповідно до статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами), або уповноваженими на те особами (частини друга, четверта статті 207 ЦК України).
Відповідно до ст. 215 ЦК України - підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
У статті 626 ЦК України закріплено поняття договору, яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.
Відповідно до частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема Земельним кодексом України (далі - ЗК України), Законом України «Про оренду землі» (далі - Закон).
Згідно ст. 13 Закону договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Отже, договір оренди землі є договором, за яким в орендодавця виникає обов`язок передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а в орендаря - обов`язок використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства та сплачувати орендну плату в порядку і розмірі, встановлених договором або законом.
Верховний Суд у своїй постанові від 23 червня 2021 року у справі 537/3100/17 зазначив, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами (частина перша, друга та третя статті 202 ЦК України).
Правочин є найбільш розповсюдженим юридичним фактом, за допомогою якого набуваються, змінюються, або припиняються права та обов`язки в учасників цивільних правовідносин. До односторонніх правочинів, зокрема, відноситься: видача довіреності, відмова від права власності, складання заповіту, публічна обіцянка винагороди, прийняття спадщини, згода іншого співласника на розпорядження спільним майном. При вчиненні одностороннього правочину воля виражається (виходить) від однієї сторони. Між цим така сторона може бути представлена декількома особами, прикладом чого може виступати видання довіреності двома та більше особами, спільний заповіт подружжя та ін. Аналіз розуміння як правочину, так і одностороннього правочину свідчить, що односторонні правочини: є вольовими діями суб`єкта; вчиняються суб`єктами для здійснення своїх цивільних прав і виконання обов`язків; спрямовані на настання правових наслідків (набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків).
Особа, яка вчинила односторонній правочин, має право відмовитися від нього, якщо інше не встановлено законом. Якщо такою відмовою від правочину порушено права іншої особи, ці права підлягають захисту (частина перша статті 214 ЦК України).
Відмова від правочину вчиняється у такій самій формі, в якій було вчинено правочин (частина третя статті 214 ЦК України). 
У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ.
Усталеним в судовій практиці та цивілістичній доктрині є поділ недійсних правочинів на нікчемні та оспорювані.
В ЦК України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного.
Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов).
Натомість нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків.
Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року в справі № 761/26815/17 (провадження № 61-16353сво18) зроблено висновок, що «недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим».
Тлумачення статей 215, 216 ЦК України свідчить, що для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину.
Як встановлено судом згідно спірних договорів, і ОСОБА_2 і ОСОБА_3 передали в оренду по 1/2 частки земельної ділянки кадастровий номер 1225086000:02:001:1003, власниками яких вони були.
Також судом встановлено, що ні ОСОБА_2 ні ОСОБА_3 не висловлювали своєї незгоди, щодо укладення спірних договорів оренди, виконували вказані договори, отримували орендну плату, при цьому суд звертає увагу, що на момент звернення до суду з позовом договір оренди від 24 червня 2015 року ОСОБА_2 та ТОВ «ГАЙДАМАЦЬКЕ» закінчив свою дію, про що повідомила суду представник відповідача ТОВ «ГАЙДАМАЦЬКЕ».
Тому суд вважає, що сам факт відсутності письмової згоди іншого співвласника на укладання договору оренди не може свідчити про недійсність спірних договорів, при відсутності заперечень з боку іншого співвласника.
Враховуючи, що позивач успадкував 1/2 частку земельної ділянки після смерті ОСОБА_3 , і відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті,тому оскільки позивач не довів суду, що ОСОБА_3 заперечував проти договору оренди від 24 червня 2015 року, то доводи позивача, що договір оренди від 24 червня 2015 року, який укладався при житті ОСОБА_3 , укладений проти його волі судом не приймаються.
Щодо посилань позивача на істотні розбіжності в умовах договорів оренди в частині орендної плати, то оскільки відповідно до договору від 08 грудня 2017 року розмір орендної плати вищий ніж в договорі оренди від 24 червня 2015 року, тому вказане не свідчить про будь-яке порушення прав позивача.
Суд погоджується з доводами відповідача ТОВ «ГАЙДАМАЦЬКЕ», що зазначені спірні договори жодним чином не порушували прав позивача на момент їх вчинення, при цьому доводи позивача проте, що зазначені спірні договори є недійсними в силу закону, прийняти до уваги не можна, оскільки недійсність (нікчемність) таких договорів законом не встановлена, і дані договори є оспорюваними позивачем.
Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що позивач не довів суду, що спірні договори оренди є недійсними, у зв`язку з чим в задоволені позову слід відмовити.
Оскільки судом відмовляється в задоволенні позову про визнання недійсними договори оренди, тому немає і підстав для скасування рішення про реєстрацію речового права ТОВ «ГАЙДАМАЦЬКЕ» на оренду 1/2 частки земельної ділянки кадастровий номер 1225086000:02:001:1003, яка належить позивачу, і тому суд приходить до висновку про відмову в задоволені позову в повному обсязі
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
Таким чином, у зв`язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати по справі, відповідно до ст. 141 ЦПК України, покладаються на позивача.
На підставі викладеного, Закону України «Про оренду землі», ст.ст. 86-88 ЗК України, ст.ст. 203, 215, 626 ЦК України, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 77, 78, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В:
В задоволені позову ОСОБА_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЙДАМАЦЬКЕ», яке розташовано за адресою: с. Маяк, Дніпровського (колишнього Солонянського) району, Дніпропетровської області, вул. Ювілейна, буд. 23-а, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30740883, ОСОБА_2 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 про визнання недійсними договорів оренди землі та скасування державної реєстрації – відмовити.
Судові витрати по справі покласти на позивача.
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Повне судове рішення складено 01 липня 2026 року.

Головуючий: суддя Стрельников О. О.