ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/24188/25
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2026 року
Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ланкевича А.З., розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся з позовною заявою, в якій просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 21.10.2025 про скасування рішення №134850008299 від 06.05.2025 про призначення пенсії за віком ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , що дає право на призначення пенсії за віком, період трудової діяльності з 01.01.1992 по 01.08.1993 відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 01.06.1978;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29.04.2025 про призначення пенсії за віком та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду, зазначених у цьому рішенні.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 29.04.2025 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про призначення пенсії за віком. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 06.05.2025 №134850008299 позивачу було призначено пенсію за віком. За принципом екстериторіальності заяву позивача з доданими документами повторно передано на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (за принципом екстериторіальності), яке рішенням від 21.10.2025 скасувало вказане рішення про призначення пенсії за віком. Підставою скасування стало те, що до страхового стажу позивача не зараховано період трудової діяльності з 01.01.1992 по 01.08.1993 за трудовою книжкою серії НОМЕР_2 від 01.06.1978, оскільки відповідач кваліфікував його як період роботи на території російської федерації. Вказує, що 02.08.1990 уклала трудовий договір з військовим комісаріатом строком на три роки та була направлена на роботу до військової частини НОМЕР_3 (молодшою медсестрою у військовий госпіталь, а пізніше – офіціанткою). Звільнена 01.08.1993 у зв`язку із закінченням строку трудового договору. Вважає, що для призначення пенсії за віком на момент звернення до пенсійного органу мала достатній страховий стаж, а тому відмова у його зарахуванні є протиправною. Просить позов задовольнити повністю.
Від відповідача, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, надійшов відзив на позовну заяву, в якому посилається на те, що Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області не є належним відповідачем у цій справі, оскільки за принципом екстериторіальності, передбаченим п.4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, заяву позивача та додані документи розглядало і рішення про скасування рішення про призначення пенсії за віком приймало Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області. Стосовно суті спору вказує, що з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, а постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 №1328 Україна вийшла з вказаної Угоди, яка припинила свою дію для України 19.06.2023. У зв`язку з цим до страхового стажу зараховуються періоди роботи на території РРФСР по 31.12.1991, тоді як спірний період такої межі не охоплює. Просить відмовити у задоволенні позову повністю.
Від відповідача, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, відзив на позовну заяву на адресу суду не надходив. Згідно ч.6 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Ухвалою судді від 15.12.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; на підставі п.2 ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини справи.
Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України.
Згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_2 від 01.06.1978, позивач 02.08.1990 була прийнята у військову частину НОМЕР_3 молодшою медсестрою у пульмонологічне відділення (наказ №185 від 09.08.1990); 10.08.1990 переведена офіціанткою (наказ №186 від 10.08.1990); 01.08.1993 звільнена у зв`язку із закінченням строку трудового договору (наказ №146 від 30.07.1993). Записи завірені підписом командира військової частини НОМЕР_3 та печаткою.
29.04.2025 позивач звернулася до Миколаївського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області із заявою про призначення пенсії за віком, додавши, зокрема, копію трудової книжки серії НОМЕР_2 , паспорт, ідентифікаційний код, індивідуальні відомості про застраховану особу за формою ОК-5, довідку Дроговизького закладу загальної середньої освіти від 11.04.2025 №01-12/105 про внесення змін до трудової книжки, довідку про перейменування підприємства від 10.05.2022 №115.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 06.05.2025 №134850008299 позивачу призначено пенсію за віком.
За принципом екстериторіальності, передбаченим п.4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, заява позивача з доданими документами надійшла на розгляд Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 21.10.2025 скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 06.05.2025 №134850008299 про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком. Про прийняття вказаного рішення Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повідомило Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області листом від 21.10.2025 №0600-0304-9/92538, а також листом від 10.12.2025 №0600-0303-8/109792 повідомило позивача.
В оскаржуваному рішенні зазначено, що дата народження заявника – ІНФОРМАЦІЯ_1 , дата звернення – 29.04.2025; пенсійний вік, визначений ст.26 Закону, становить 60 років; вік заявника – 63 роки 5 місяців; необхідний страховий стаж – 29 років; страховий стаж особи становить 20 років 05 місяців 23 дні. До страхового стажу не зараховано період трудової діяльності з 01.01.1992 по 01.08.1993 за трудовою книжкою серії НОМЕР_2 від 01.06.1978, оскільки такий кваліфіковано як період роботи на території російської федерації. Зазначено, що пенсія громадянам, які проживали/працювали на території російської федерації, призначається на умовах, визначених Законом, при цьому до страхового стажу зараховуються періоди роботи на території ррфср по 31.12.1991. Зроблено висновок, що позивач матиме право на пенсійну виплату з 07.05.2027 або при набутті необхідного страхового стажу.
Не погодившись із вказаним рішенням, позивач звернулася до суду з даним позовом.
Змістом спірних правовідносин є відповідність оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень критеріям, визначеним у ч.2 ст.2 КАС України.
Вказані обставини та зміст спірних правовідносин підтверджені наявними у справі доказами.
Вирішуючи спір, суд застосовує наступні норми права.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Відповідно до п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV).
Відповідно до п.1 ч.1 ст.8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Згідно з ч.1 ст.9 Закону №1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон №1058-IV), особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року – не менше 32 років.
Згідно з ч.2 ст.26 Закону №1058-IV, у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого ч.1 цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року – від 22 до 32 років.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.24 Закону №1058-IV, страховий стаж – період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. 
Згідно з ч.4 ст.24 Закону №1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.45 Закону №1058-IV, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Згідно зі ст.62 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок).
Пунктом 1 Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до абз.1, 2, 4 п.20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Таким чином, з викладених правових норм (чинних станом до 01.01.2024) вбачається, що основним документом, який підтверджує наявність у особи відповідного стажу роботи, є трудова книжка, а за відсутності записів в ній - уточнюючі первинні документи.
Суд встановив, що позивач при зверненні до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії, для підтвердження трудового стажу, надала, зокрема, копію трудової книжки серії НОМЕР_2 .
У спірному рішенні відповідачем визначено страховий стаж позивача 20 років 05 місяців 23 дні. До страхового стажу не враховано період роботи позивача з 01.01.1992 по 01.08.1993, оскільки відповідно до Закону України від 23.12.2022 «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» до страхового стажу зараховуються періоди (служби) на території ррфср по 31.12.1991.
Даючи оцінку вказаному,суд враховує таке.
Згідно зі ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Частинами 1, 2 ст.4 Закону №1058-IV встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.
Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.
Отже, призначення і виплата пенсій в Україні здійснюється також на підставі міжнародних договорів (угод), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.
Водночас, суд зазначає, що при вирішенні питання зарахування до страхового стажу періодів роботи, набутих на території російської федерації, слід враховувати Угоду про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (Угода припинила дію для України 19.06.2026, Угода 1) та Угоду між Урядом України і Урядом російської федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн, від 14.01.1993 (Угода припинила дію 04.07.2023, Угода 2).
Відповідно до ст.1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав в сфері пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (яка була чинною на час виникнення спірних відносин; далі - Угода) пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди і членів їх сімей здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої вони проживають.
Статтею 5 Угоди визначено, що ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав-учасниць Угоди.
Приписами ст.6 Угоди встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, у тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.
Згідно з абз.2, 3 ст.6 Угоди між Урядом України і Урядом російської федерації «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» від 14.01.1993 (яка була чинною на час виникнення спірних відносин) трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.
Частиною 2 ст.4 Угоди «Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників-мігрантів» від 15.04.1994, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, російської федерації, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами. Сторонами визнаються дипломи, свідоцтво, інші документи державного зразка про рівень освіти і кваліфікації, які видані відповідними компетентними органами Сторін, без легалізації.
Отже, наведені положення вказаних міжнародних договорів передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчислення. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно із законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться за законодавством держави, на території якої вони проживають.
Суд враховує, що на час роботи позивача в рф Україна була учасником Угоди, відтак норми Угоди застосовуються до спірних відносин.
Згідно зі ст.11 Угоди необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.
Відповідно до ст.13 Угоди кожний учасник цієї Угоди може вийти з неї, направивши відповідне письмове повідомлення депозитарію. Дія Угоди стосовно цього учасника припиняється після закінчення шести місяців з дня отримання депозитарієм такого повідомлення. Пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.
Кабінет Міністрів України постановою від 29.11.2022 №1328 постановив вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 у м.Москві.
19.06.2023 Угода припинила дію для України.
У Рішенні від 09.02.1999 №1-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що за загальновизнаним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Враховуючи, що позивач працювала на території рф до набрання чинності Закону України від 01.12.2022 №2783-IX «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» (який набрав чинності 23.12.2022) її положення протиправно не були застосовані відповідачем та, як наслідок, не зараховано до страхового стажу позивача період роботи з 01.01.1992 по 01.08.1993 на території рф.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 03.11.2025 у справі №560/129/24.
На момент набуття стажу Угода була чинною, документи (трудова книжка) видані у порядку, що відповідав чинному на той час законодавству. Згідно зі ст.11 Угоди від 13.03.1992, документи, видані в установленому порядку на території держав-учасниць та держав, що входили до складу СРСР до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав-учасниць Співдружності без легалізації.
Доводи відповідача про те, що до страхового стажу зараховуються лише періоди роботи на території РРФСР по 31.12.1991, ґрунтуються на листі Міністерства соціальної політики України від 12.01.2023 №411/0/2-23/54. Посилання відповідача на такий лист є безпідставним, оскільки лист не є актом нормативного характеру, а його зміст не відповідає змісту законодавчих актів, які регулюють спірні правовідносини на момент набуття позивачем стажу.
Жодного доказу того, що трудова книжка серії НОМЕР_2 від 01.06.1978 містять неправильні чи неточні записи, відповідачем не надано. Записи завірені підписом командира військової частини та печаткою, що відповідає вимогам, які діяли на момент їх внесення.
Особа не несе відповідальності за наслідки міжнародних, політичних чи дипломатичних рішень, прийнятих після набуття нею стажу. Право на пенсійне забезпечення є складовою права на соціальний захист, гарантованого ст.46 Конституції України, яке згідно зі ст.22 Конституції України не може бути звужене при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних.
За наведеного правового регулювання та встановлених обставин справи, суд приходить висновку, що період трудової діяльності позивача з 01.01.1992 по 01.08.1993 за трудовою книжкою серії НОМЕР_2 від 01.06.1978 належить зарахувати до її страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком.
Як наслідок, оскаржуване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 21.10.2025 про скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 06.05.2025 №134850008299 про призначення пенсії за віком ОСОБА_1 є протиправним та підлягає скасуванню.
Враховуючи викладене та зважаючи на те, що завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення (вчинення дій) суб`єктом владних повноважень, то порушене право позивача у даному випадку підлягає відновленню шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати спірний період до страхового стажу позивача та повторно розглянути її заяву про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків цього рішення.
Стосовно того, на якого з відповідачів покласти обов`язок зобов`язального характеру, суд зазначає таке.
Згідно з п.4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
У цій справі для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви від 29.04.2025 за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, рішенням якого від 21.10.2025 скасовано рішення про призначення пенсії за віком.
Тож, дії зобов`язального характеру щодо зарахування до страхового стажу позивача спірного періоду роботи та повторного розгляду її заяви має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про скасування призначення ОСОБА_1 пенсії за її заявою від 29.04.2025, яким у цьому випадку є Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.
До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постановах від 08.02.2024 у справі №500/1216/23 та від 09.07.2024 у справі №240/16372/23, які в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховуються судом під час вирішення цього спору.
За наведеного, позовні вимоги, заявлені позивачем до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, задоволенню не підлягають, оскільки вказаний орган не приймав оскаржуване рішення та не визначений як орган, що розглядає заяву позивача за принципом екстериторіальності.
Будь-яких інших обставин, які б вимагали детальної відповіді або спростування, сторонами у заявах по суті справи не зазначено та з матеріалів справи судом не встановлено.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А, згідно ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню частково.
Щодо судового збору, то відповідно до вимог ч.3 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України такий відшкодовується позивачу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позов задоволено в частині вимог до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, на користь позивача з останнього підлягає стягненню судовий збір у сумі 484,48 грн.
Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 21.10.2025 про скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 06.05.2025 №134850008299 про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (місцезнаходження: вул.О.Ольжича, 7, м.Житомир, 10003; код ЄДРПОУ:13559341) зарахувати ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_4 ) до страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком, період трудової діяльності з 01.01.1992 по 01.08.1993 згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_2 від 01.06.1978.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (місцезнаходження: вул.О.Ольжича, 7, м.Житомир, 10003; код ЄДРПОУ:13559341) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_4 ) від 29.04.2025 про призначення пенсії за віком відповідно до п.4 ч.1 ст.115 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду, зазначених у цьому рішенні.
У задоволенні позовних вимог, заявлених до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (місцезнаходження: вул.О.Ольжича, 7, м.Житомир, 10003; код ЄДРПОУ:13559341) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_4 ) судовий збір, сплачений за подання цього позову, в сумі 484 (чотириста вісімдесят чотири) гривні 48 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ланкевич А.З.