15.06.2026 Справа № 756/1087/26

ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 756/1087/26
1-кп/756/1135/26
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15.06.2026            місто Київ
Оболонський районний суд міста Києва у складі:
головуючий суддя     ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання    ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12025100050002948 від 04.12.2025, на підставі обвинувального акта за обвинуваченням
ОСОБА_4 ,   ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , уродженця с. Миролюбне Хмельницької області, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , такого, що має середню спеціальну освіту, раніше несудимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України,
за участю учасників судового провадження:
прокурор      ОСОБА_5 , 
потерпілий     ОСОБА_6 , 
обвинувачений     ОСОБА_7 , 
захисник      ОСОБА_8 ,
в с т а н о в и в:
Так, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, із 05:30 24.02.2022 в Україні було введено воєнний стан строком на 30 діб. У подальшому строк дії воєнного стану в Україні продовжено: 1) з 05:30 26.03.2022 строком на 30 діб згідно з Указом Президента України від 14.03.2022 №133/2022; 2) з 05:30 25.04.2022 строком на 30 діб згідно з Указом Президента України від 18.04.2022 №259/2022; 3) з 05:30 25.05.2022 строком на 90 діб згідно з Указом Президента України від 17.05.2022 №341/2022; 4) з 05:30 23.08.2022 строком на 90 діб згідно з Указом Президента України від 12.08.2022 №573/2022; 5) з 05:30 21.11.2022 строком на 90 діб згідно з Указом Президента України від 07.11.2022 №757/2022; 6) з 05:30 19.02.2023 строком на 90 діб згідно з Указом Президента України від 06.02.2023 №58/2023; 7) з 5:30 20.05.2023 строком на 90 діб згідно з Указом Президента України від 01.05.2023 №255/2023; 8) з 05:30 18.08.2023 строком на 90 діб згідно з Указом Президента України від 26.07.2023 №451/2023; 9) з 05:30 16.11.2023 строком на 90 діб згідно з Указом Президента України від 06.11.2023 №734/2023; 10) з 05:30 14.02.2024 строком на 90 діб згідно з Указом Президента України від 05.02.2024 №49/2024; 11) з 05:30 14.05.2024 строком на 90 діб згідно з Указом Президента України від 06.05.2024 №271/2024; 12) з 05:30 12.08.2024 строком на 90 діб згідно з Указом Президента України від 23.07.2024 №469/2024; 13) з 05:30 10.11.2024 строком на 90 діб згідно з Указом Президента України від 28.10.2024 №740/2024; 14) з 05:30 08.02.2025 строком на 90 діб згідно з Указом Президента України від 14.01.2025 №26/2025; 15) з 05:30 09.05.2025 строком на 90 діб згідно з Указом Президента України від 15.04.2025 №235/2025; 16) з 05:30 07.08.2025 строком на 90 діб згідно з Указом Президента України від 14.07.2025 №478/2025; 17) з 05:30 05.11.2025 строком на 90 діб згідно з Указом Президента України від 20.10.2025 №793/2025. 
Водночас, судом встановлено, що в неустановлений досудовим розслідуванням день, час та місці (але не пізніше 04.12.2025), невстановлена група осіб, до складу якої увійшов ОСОБА_7 , розробили злочинний план, який полягав у шахрайському заволодінні чужим майном під приводом вигаданого надання допомоги родичам, які нібито потрапили до надзвичайної ситуації, зокрема, дорожньо-транспортної пригоди, з метою отримання від потенційних потерпілих грошових коштів для лікування таких осіб, з подальшою метою обернення отриманих від потерпілих грошових коштів на свою користь.
На виконання вищевказаного злочинного плану, невстановлена досудовим розслідуванням особа, яка користується мобільним номером телефону НОМЕР_2 , залучила ОСОБА_7 , який до початку вчинення кримінального правопорушення надав згоду на участь у спільному злочинному плані.
Реалізовуючи свій злочинний умисел, 04.12.2025 приблизно о 12:44 невстановлена досудовим розслідуванням особа за допомогою мобільного телефону НОМЕР_3 здійснила дзвінок на мобільний телефон НОМЕР_4 , користувачем якого є потерпілий  ОСОБА_6 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 . Під час розмови вказана невстановлена особа, яка входила до складу невстановленої групи осіб, представилась лікарем, не зазначивши особистих анкетних даних, і шляхом обману з метою заволодіння чужим майном повідомила ОСОБА_6 про те, що його син ОСОБА_9 нібито перебуває в обласній Київській лікарні, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та потребує термінової фінансової допомоги на проведення операції, а саме 15 000 дол. США для операції та 3 000 дол. США на особисті потреби, зазначивши, що за місцем проживання ОСОБА_6 приїде син лікаря, якому необхідно передати зазначені грошові кошти.
У свою чергу потерпілий ОСОБА_6 , будучи введений в оману, перебуваючи під впливом факторів психологічного стресу та не здогадуючись про дійсні наміри невстановленої групи осіб, до складу якої увійшов ОСОБА_7 , 04.12.2025, діючи за вказівками невстановленої особи чоловічої статті, яка йому телефонувала, підготував грошові кошти, які останній заощаджував протягом свого життя в сумі 15 300 дол. США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 04.12.2025 становить 645 214,14 грн.
Продовжуючи реалізовувати спільний злочинний план, спрямований на протиправне заволодіння чужим майном, 04.12.2025 приблизно о 14:00 ОСОБА_7 за вказівкою невстановленої досудовим розслідуванням особи з метою заволодіння грошовими коштами потерпілого ОСОБА_6 шляхом обману, прибув за місцем проживання останнього до квартири АДРЕСА_3 . Надалі, під вигаданою версію ОСОБА_7 , запевнивши потерпілого ОСОБА_6 про те, що вказані грошові кошти призначені саме для допомоги його сину, отримав від потерпілого грошові кошти в сумі 15 300 дол. США та залишив місце проживання останнього. Після цього, будучи достовірно обізнаним про план і мету невстановленої групи осіб, ОСОБА_7 розпорядився отриманими грошовими на власний розсуд, в тому числі шляхом розподілу за вказівкою інших учасників групи у попередньо узгоджених долях.
Внаслідок вчинення злочину ОСОБА_7 , діючи в складі невстановленої групи осіб, заволодів грошовими коштами потерпілого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в сумі 15 300 дол. США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 04.12.2025 становить 645 214,14 грн, чим спричинив майнову шкоду потерпілому ОСОБА_6 на вказану суму грошей.
Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 , будучи попередженим про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання та приведеним до присяги, надав суду показання про те, що він впізнає ОСОБА_7 як особу, яка приїхала до нього додому та забрала грошові кошти, які він підготував за вказівкою іншої особи в телефонній розмові. При цьому, потерпілий повідомив, що голос особи, з якою він розмовляв є відмінним від голосу ОСОБА_7 . Потерпілий показав, що на стадії досудового розслідування слідчим йому повернуто гроші в сумі 2 500 дол. США, також 22.04.2026 йому відшкодовано ще 150 000 грн, в подальшому йому було відшкодовано ще 20 000 грн.
Висловлюючи свою позицію щодо виду та розміру покарання обвинуваченому, потерпілий просив суд не призначати обвинуваченому покарання з його реальним відбуванням і вважав можливим звільнення обвинуваченого від відбування покарання з іспитовим строком, оскільки, враховуючи суму матеріальної шкоди, яка залишилася не відшкодованою, він (потерпілий) буде позбавлений можливості отримати щонайшвидше відшкодування матеріальної шкоди, оскільки реальне відбування обвинуваченим покарання позбавить можливості останнього працювати та повернути потерпілому гроші, якими він заволодів шахрайським шляхом. 
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7  свою винуватість у вчиненні злочину визнав повністю, щиро покаявся, зазначив, що жалкує, що так сталося, беззаперечно підтвердив обставини кримінального провадження, при цьому не оспорював день, час, місце та спосіб вчиненого злочину відповідно до висунутого обвинувачення й надав наступні показання. 
Так, обвинувачений ОСОБА_7 показав, що в месенджері «TELEGRAM» йому написала невідома йому особа з пропозицією швидкого заробітку. Протягом 2-3 місяців він ігнорував вказане повідомлення, однак в подальшому через скрутне матеріальне становище він відповів на вказане повідомлення та погодився на їх умови. Всіх деталей йому не пояснювали, а лише повідомили, що йому необхідно буде приїхати на територію Оболонського району міста Києва. Спілкування відбувалось в месенджері «TELEGRAM». Вказані невідомі особи, з якими він спілкувався, протягом 5 днів орендували йому квартиру та оплачували харчування. 04.12.2025 йому зателефонували та відправили повідомлення з адресою, за якою йому необхідно поїхати. Коли він прибув за наданою йому адресою та перебував біля під`їзду, йому прийшло повідомлення про те, що він ( ОСОБА_7 ) має представитись іншим ім`ям та забрати кошти в потерпілого. За вказівкою цих осіб він представився сином лікаря, забрав кошти, перерахував їх та пішов. Після того, як він забрав кошти, невідомі особи йому повідомили, що він має залишити собі 2 500 дол. США, а залишок він має обміняти та перевести на рахунок, який йому було надано, що він ( ОСОБА_7 ) і зробив. Він ( ОСОБА_7 ) до останнього не усвідомлював, що приймає участь у злочинних діях. Після того, як він зрозумів, що відбулось у нього була думка повернутись до квартири потерпілого та повернути кошти, але невідомі особи постійно йому писали та дзвонили, повідомляючи, що стежать за ним та щоб він не робив зайвих рухів, а притримувався їх рекомендацій. ОСОБА_7 відрахував для себе 2 500 дол. США, а залишок грошей перерахував на криптогаманець, після чого заїхав на орендовану квартиру, забрав свої речі та поїхав на вокзал, однак біля метро він був затриманий працівниками поліції, яким він відразу добровільно розповів про всі відомі йому обставини вчинення злочину, нічого не приховував, надав свій мобільний телефон та забезпечив працівникам поліції вільний доступ до всієї інформації, яка містилася в ньому. 
При цьому, ОСОБА_7 , висловивши самозасудження свого вчинку та зазначивши про готовність нести кримінальну відповідальність, попросивши вибачення в потерпілого, свою винуватість в учиненні злочину визнав повністю, щиро покаявся, просив суд суворо не карати. Зазначив, що цивільний позов визнає повністю, готовий відшкодувати завдану шкоду в повному обсязі.
Показання обвинуваченого ОСОБА_7 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння останнім змісту обставин вчинення злочину.
Враховуючи те, що учасники судового провадження не оспорювали обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, судом було встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, за відсутністю будь-яких сумнівів у добровільності та істинності позиції останніх, за згодою учасників судового провадження, суд провів судовий розгляд кримінального провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та потерпілого, а також дослідженням матеріалів кримінального провадження, що мають істотне значення для вирішення обвинувачення по суті, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, судом роз`яснено учасникам кримінального провадження, що у цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Це повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації №6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Таким чином, розглянувши кримінальне провадження стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 в межах висунутого обвинувачення, допитавши потерпілого та обвинуваченого, дослідивши письмові матеріали, долучені сторонами відповідно до встановленого порядку, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_7 у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненого за попередньою змовою групою осіб у великих розмірах в умовах воєнного стану, за обставин, установлених у судовому засіданні, доведено повністю та кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 190 КК України.
Вирішуючи питання про призначення виду та розміру покарання обвинуваченому, суд приходить до наступного висновку.
Як неодноразово орієнтував у своїх постановах Касаційний кримінальний суд у складі Верховного Суду (зокрема, у постановах від 13.11.2018 у справі №401/2807/16-к (провадження №51-2816км18), від 11.06.2024 у справі №638/1500/23 (провадження №51-965км24) дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.
Суд, призначаючи покарання, враховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато у чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання повною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.
Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Домірність покарання за кримінальне правопорушення є проявом справедливості як однієї з основоположних засад кримінального провадження. Реалізуючи принцип індивідуалізації покарання, необхідно в остаточному підсумку враховувати діяння, особу винного, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, а також вплив призначеного покарання на виправлення й перевиховання конкретного засудженого.
При цьому каральна функція не є домінуючою, а обраний захід примусу має найбільше сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства. У будь-якому разі покарання має бути співмірним злочину, що передбачає врахування способу й об`єкту посягання, тяжкості його наслідків і потенційної суспільної небезпеки. Така домірність є необхідним проявом справедливості кримінальної відповідальності.
Норми КК України наділяють суд правом вибору певного виду і розміру у визначених законом межах заходу примусу. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.
При цьому, із системного аналізу положень ст. 23 КПК України та ст. 65 КК України слідує, що питання про наявність чи відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання, вирішується судом у нарадчій кімнаті на підставі безпосередньо досліджених доказів. 
Так, приймаючи рішення щодо виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, що відповідно до положень ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, характер, мотиви та обставини вчинення злочину, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 відповідно до ст. 67 КК України суд визнає «вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку».
Обставинами, що пом`якшують покарання згідно ст. 66 КК України суд визнає «щире каяття», «активне сприяння розкриттю злочину» та «добровільне відшкодування заподіяної шкоди частково».
Можливість урахування обставиною, що пом`якшує покарання, - «щире каяття» обґрунтовується наступним.
Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим. Повне визнання особою своєї вини у вчиненні злочину обґрунтовується тим, що така особа заслуговує поблажливого ставлення до себе, оскільки вона щиро каючись у вчиненні злочину, викладає всі обставини вчиненого, що сприяє встановленню істини по справі, тобто розкриттю злочину.
Судом було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 , висловивши самозасудження своєї кримінально караної поведінки, попросивши вибачення у потерпілого, зазначив про готовність нести юридичну відповідальність. Визнавши повністю свою винуватість, під час допиту в суді зазначив, що шкодує та розкаюється в тому, що вчинив шахрайські дії щодо особи похилого віку, що свідчить про наявність обставини, що пом`якшує покарання, - щире каяття.
Вказаний висновок суду узгоджується з позицією, викладеною у постановах Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 06.09.2022 справа №397/92/15-к, від 02.11.2021 справа №643/13256/17 та ін., які беруться судом до уваги в силу вимог ст. 13 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон України №1402-VIII), відповідно до якої висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Водночас, під активним сприянням розкриттю злочину необхідно вважати надання добровільної допомоги органам досудового розслідування будь-яким чином, зокрема таким, як повідомлення правоохоронним органам невідомих їм обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність чи діяльність інших осіб, викриття співучасників, надання допомоги в їх затриманні, добровільна видача знарядь та засобів вчинення злочину, майна здобутого злочинним шляхом або ж допомога у розшуку цього майна.
Так, у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 та прокурор, кожен окремо, підтвердили суду, що ОСОБА_7 активно сприяв розкриттю злочину, а саме під час досудового розслідування давав правдиві свідчення, надав доступ до свого мобільного телефону та показав зміст листування з невстановленими особами, які залучили його до злочинної діяльності, повідомивши йому обставини готування та вчинення злочину, що повністю підтвердилося під час встановлення органом досудового розслідування обставин кримінального провадження. 
Вищевказані обставини, на переконання суду, свідчать про наявність обставини, що пом`якшує покарання, - «активне сприяння розкриттю злочину», оскільки повідомлені факти сприяння органу досудового розслідування в розкритті злочину підтверджено прокурором.
Такий висновок суду узгоджується з позицією, викладеною у постановах Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 06.09.2022 справа №397/92/15-к, від 07.04.2021 справа №263/15605/17 та ін., які беруться судом до уваги в силу вимог ст. 13 Закону №1402-VIII.
Можливість врахування обставиною, що пом`якшує покарання, - «добровільне відшкодування заподіяної шкоди частково» обґрунтовується наступним.
Відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди полягає в добровільному задоволенні винним або іншими особами, зокрема, батьками чи близькими родичами, обґрунтованих претензій потерпілого щодо відшкодування заподіяної злочином матеріальної та моральної шкоди.
Тобто, добровільним відшкодуванням шкоди є відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди потерпілому без примусу у спосіб, встановлений чинним законодавством. Сутність добровільного відшкодування шкоди полягає у відновленні порушеного майнового становища потерпілого особою, яка вчинила кримінальне правопорушення. Воно полягає в усуненні винною особою наслідків скоєного правопорушення шляхом компенсації шкоди. Про добровільність відшкодування свідчить ужиття відповідних заходів до набрання вироком законної сили та звернення його до примусового виконання.
Судом встановлено, що від моменту події злочину ОСОБА_7 через захисника та матір на регулярній основі вживались активні дії щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчиненого ним злочину, як на стадії досудового розслідування, так і судового розгляду. Вказані обставини було підтверджено потерпілим в ході його допиту в суді. 
22.04.2026 у судовому засіданні після оголошення короткого змісту цивільного позову потерпілий зазначив, що він отримав від обвинуваченого в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої вчиненням злочину, гроші в сумі 150 000 грн, тому потерпілою стороною було зменшено суму позовних вимог в цій частині з 539 952,64 грн до 389 952, 64 грн, про свідчить його розписка від 22.04.2026 (а.к.п. 142, т. 1). 
15.06.2026 у судовому засіданні потерпілий повідомив, що він у рахунок відшкодування матеріальної шкоди отримав від обвинуваченого грошові кошти в сумі 20 000 грн, про що свідчить його підпис на графіку погашення заборгованості з відшкодування шкоди, завданої злочином, на період 2026-2027 роки, який було складено між обвинуваченим та потерпілим і відповідно до якого залишок матеріальної шкоди на сьогодні складає 369 952, 64 грн. 
Вищевказане свідчить про наявність у кримінальному провадженні обставини, що пом`якшує покарання, - «добровільне відшкодування заподіяної шкоди частково».
Вказаний висновок суду узгоджується з позицією, викладеною у постановах Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 06.09.2022 справа №397/92/15-к, від 16.08.2022 справа №592/5779/20, від 15.02.2022 №283/460/21 та ін., які беруться судом до уваги в силу вимог ст. 13 Закону №1402-VIII, відповідно до якої висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. 
Зважив суд і на дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , зокрема на його вік, те, що він раніше несудимий, має постійне місце реєстрації та проживання, де характеризується формально посередньо, на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, що свідчить про його осудність.
Враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, беручи до уваги вказані обставини в сукупності, суд приходить до висновку про призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції норми закону, що передбачає відповідальність за вчинене.
Водночас, умови, підстави та порядок звільнення особи від покарання та його відбування визначені розділом ХІІ Загальної частини КК України. Одним із таких випадків є звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 75 КК України в разі, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Згідно з ч. 3 ст. 75 КК України у випадках, передбачених частинами 1, 2 цієї статті, суд ухвалює рішення про звільнення засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом. При цьому, статтею 76 цього Кодексу визначено коло обов`язків, які суд покладає на особу в разі звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
При цьому, в постановах Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 17.10.2019 справа №205/7091/16-к, від 12.09.2018 справа№206/5073/15-к суд касаційної інстанції наголосив, що поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. 
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо. У рішенні у справі «Бемер проти Німеччини» від 03.10.2002 ЄСПЛ зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою. В рішенні у справах «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 та «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
У постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 24.05.2018 справа №167/341/16-к цей суд указав, що загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
З огляду на викладене, враховуючи принципи законності, справедливості та обґрунтованості покарання, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 4 ст. 190 КК України, водночас, зваживши на відомості про його особу, наявність обставин, що пом`якшують покарання, та такої, що його обтяжує, враховуючи поведінку обвинуваченого під час кримінального провадження, а також зваживши на позиції учасників в судових дебатах, зокрема потерпілого, котрий просив суд призначити обвинуваченому покарання зі звільненням від його відбування з випробуванням з метою якнайшвидшого відшкодування потерпілому шкоди, заподіяної злочином, оскільки це буде проблематичним в умовах ізоляції обвинуваченого від суспільства, суд приходить до висновку, що перевиховання й виправлення обвинуваченого можливо без ізоляції від суспільства, та вважає за можливе застосувати положення ст. 75 КК України, оскільки виправлення та попередження вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень, на переконання суду, можливо без відбування основного покарання реально, але в умовах здійснення контролю за поведінкою обвинуваченого протягом іспитового строку з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України. 
Вирішуючи цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 , поданий у порядку, передбаченому статтями 61, 128 КПК України, до обвинуваченого ОСОБА_7 , суд виходить з наступного.
За змістом частин 1, 5 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому (ч. 1 ст. 129 КПК України).
Частиною 1 ст. 368 та частинами 3, 4 ст. 374 КПК України передбачено, що при ухваленні вироку суд повинен вирішити, чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов, і якщо так, то на чию користь, в якому розмірі та порядку, а в мотивувальній та резолютивній частинах вироку зазначаються підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду, рішення про цивільний позов.
При цьому суд зобов`язаний усебічно, повно й об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати характер і розмір витрат, зумовлених злочином, установити причинний зв`язок між діянням і шкодою, що настала, й дати у вироку належну оцінку таким обставинам.
Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, серед іншого, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. 
Відповідно до постанови Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №398/4782/18 (провадження №51-6372км19) потерпіла сторона, подаючи до суду першої інстанції позовну заяву та заяву про уточнення позовних вимог, визначилася зі змістом позовних вимог, способом захисту своїх прав та інтересів, тобто із сумою відшкодування заподіяної їй як матеріальної, так і моральної шкоди, а також із відповідачами, з яких вона вважала за необхідне стягнути цю суму, а тому суд повинен розглядати заявлені потерпілою позовні вимоги виключно в межах заявленого нею позову з урахуванням поданої заяви про уточнення позовних вимог.
З матеріалів справи вбачається, що потерпілий ОСОБА_10 (далі - потерпілий, цивільний позивач) звернувся до суду з цивільним позовом про стягнення з обвинуваченого  ОСОБА_7  (далі - обвинувачений, цивільний відповідач): 
- 369 952,64 грн матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, з урахуванням уточнень, висловлених в ході судового розгляду;
- 100 000,00 грн моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Заслухавши позиції учасників судового провадження, дослідивши докази, надані потерпілим, з точки зору належності та допустимості, розглянувши цивільний позов на підставі ч. 5 ст. 128 КПК України за правилами, встановленими цим Кодексом, застосувавши норми ЦПК України в частині процесуальних відносин, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, які не врегульовані КПК України та які не суперечать засадам кримінального судочинства, враховуючи повне визнання обвинуваченим ОСОБА_7 заявленого у кримінальному провадженні цивільного позову, узгодження з потерпілим графіку погашення заборгованості, який підписано обвинуваченим та потерпілим, який долучено до матеріалів справи, суд приходить до висновку про задоволення цивільного позову у частині стягнення з обвинуваченого  ОСОБА_7  на користь потерпілого ОСОБА_6 матеріальної шкоди в сумі 369 952,64 грн та моральної шкоди в сумі 100 000,00 грн.
Долю речових доказів у кримінальному провадженні слід вирішити відповідно до положень ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати на залучення експерта підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави в порядку ст. 124 КПК України. 
Відповідно до положень ч. 1 ст. 377 КПК України обвинуваченого ОСОБА_7 слід звільнити з-під варти в залі суду.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 скасувати.
Зарахування строку попереднього ув`язнення обвинуваченого ОСОБА_7 до моменту його звільнення з-під варти в залі суду слід вирішити відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України.
Водночас, враховуючи положення статей 176, 177 КПК України, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого суд вважає правильним до набрання вироком законної сили обрати запобіжний захід стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 у виді домашнього арешту у визначений період доби.
Інші заходи забезпечення у кримінальному провадженні підлягають вирішенню в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 174 КПК України.
Керуючись положеннями статей 100, 369-371, 373, 374, 376, 395, 532 КПК України, суд, -
у х в а л и в:
ОСОБА_4  визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
На підставі ст. 75 КК України  ОСОБА_4  звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 (три) роки.
На підставі пунктів 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на  ОСОБА_4  такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та/або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. 
Позовні вимоги  ОСОБА_11  до  ОСОБА_4  про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, - задовольнити.
Стягнути з обвинуваченого  ОСОБА_4  (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь  ОСОБА_11  матеріальну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, у розмірі 369 952 (триста шістдесят дев`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят дві) грн 64 коп.
Стягнути з  ОСОБА_4  (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь  ОСОБА_11  моральну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, у розмірі 100 000 (сто тисяч) грн.
Речові докази у кримінальному провадженні, а саме:
- мобільний телефон марки «Redmi 14Cт» чорного кольору в чохлі синього кольору, імеі1: НОМЕР_5 , імеі 2: НОМЕР_6 з сім-картою мобільного оператора «Київстар» № НОМЕР_7 ; квиток на поїзд «Київ-Корестень» № 68863 на 04.12.2025 на 21 год. 32 хв та фіскальний чек до нього (постанова від 05.12.2025), які передано до камери зберігання речових доказів Оболонського УП ГУНП у м. Києві, - після набрання вироком законної сили повернути обвинуваченому за належністю;
- грошові кошти, а саме: 23 (двадцять три) купюри номіналом 100 доларів США з наступними серією та номером: PK 47353568 H, LB 02191710 D, LB 31117021 I, LJ 89090620 A, LE 51049391 A, MG 46862864 A, LF 56736443 F, LB 61519962 J, LI 00709773 A, AB 00343459 J, LB 70842540 Q, ML 71544049 B, LF 08873441 I, LL 37308068 B, LG 06849057, LF 37113124 F, MB 59135850 N, LB 76836284 C, LC 12868265 A, LB 53927319 R, JH 61005765 A, LH 79451378 A, LE 06541870 B; 4 (чотири) купюри номіналом 50 доларів США з наступними серією та номером: MB 00429544 B, MD 23007491 B, MB 00429545 B, ML 58843636 A (постанова від 05.12.2025), які передано на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_6 , - після набрання вироком законної сили залишити потерпілому за належністю. 
Стягнути з  ОСОБА_4  на користь держави в рахунок відшкодування витрат на залучення експерта (Отримувач: ГУК у м. Києві/Оболонський р-н 24060300; Код отримувача ЄДРПОУ: 37993783; Банк отримувача: Казначейство України (ел.адм.подат.); Номер рахунку (IBAN): UA098999980313040115000026006; Код класифікації доходів бюджету: 24060300; Найменування коду класифікації доходів бюджету: Інші надходження):
- 3 656 (три тисячі п`ятсот шістдесят п`ять) грн 60 коп. (висновок від 29.12.2025 №СЕ-19/111-25/77999-КТ).
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого  ОСОБА_4 , - скасувати.
Обвинуваченого  ОСОБА_4  звільнити з-під варти в залі суду.
До набрання вироком законної сили обрати стосовно обвинуваченого  ОСОБА_4  запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши останньому залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , у період часу з 23:00 до 06:00, але не більше ніж на строк 2 (два) місяці, за виключенням необхідності отримання будь-якого виду медичної допомоги, передбаченої Законом України від 19.11.1992 №2801-XII «Основи законодавства України про охорону здоров`я» (екстреної, первинної, спеціалізованої, паліативної), а також за виключенням періоду часу прямування та перебування в укритті на період оголошення повітряної тривоги у Звягельському районі Житомирської області, зобов`язавши  ОСОБА_4  прибувати за кожною вимогою суду.
Покласти на обвинуваченого  ОСОБА_4  процесуальні обов`язки, визначені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме не відлучатися за межі Житомирської області без дозволу суду.
Звягельському РВП ГУНП в Житомирській області (е-mail: zrvp@zt.police.gov.ua) негайно поставити на облік  ОСОБА_4 ,   ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Роз`яснити обвинуваченому  ОСОБА_12  те, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.
Після набрання вироком законної сили скасувати арешт:
- накладений ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва від 12.12.2025 №756/19787/25 на майно, тимчасово вилучене під час особистого обшуку затриманого в порядку ст. 208 КПК України ОСОБА_7 , а саме: мобільний телефон марки «Redmi 14Cт» чорного кольору в чохлі синього кольору, імеі1: НОМЕР_5 , імеі 2: НОМЕР_6 з сім-картою мобільного оператора «Київстар» № НОМЕР_7 ; квиток на поїзд «Київ-Корестень» № 68863 на 04.12.2025 на 21 год. 32 хв та фіскальний чек до нього.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в строк відбутого  ОСОБА_13  покарання у виді позбавлення волі зарахувати строк його попереднього ув`язнення в період із 04.12.2025 (момент фактичного затримання) по день звільнення з-під варти в залі суду з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Суддя           ОСОБА_1