ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2026 року 

м. Київ
справа № 460/13782/24
адміністративне провадження № К/990/5507/26 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Єзерова А.А., суддів Стародуба О.П., Чиркіна С.М.,
розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08.01.2026 (колегія суддів у складі: головуючого судді Онишкевича Т.В., суддів Качмара В.Я., Судової-Хомюк Н.М.) у справі № 460/13782/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій.
І. ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ 
1. У листопаді 2024 року ОСОБА_1 (далі - позивачка, ОСОБА_1 ) звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі - відповідач, Управління, орган Пенсійного фонду), в якому просила:
визнати протиправним рішення Управління про відмову у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №796-XII (далі - Закон №796-XII, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин);
зобов`язати Управління призначити позивачці пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку з 07.08.2024 відповідно до статті 55 Закону №796-XII.
2. На обґрунтування позову позивачка послалася на те, що вона має право на пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку з 07.08.2024 відповідно до статті 55 Закону №796-XII, оскільки є потерпілою від Чорнобильської катастрофи 4 категорії. Проте відповідач прийняв рішення та відмовив у призначенні пенсії через відсутність документів, які підтверджують факт постійного проживання або постійної роботи в зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 не менше 4 років. При цьому позивачка вважає, що проживання його в населеному пункті, який відноситься до зони посиленого радіологічного контролю підтверджується відповідним посвідченням, рішенням суду та довідкою органу місцевого самоврядування. За наведених обставин позивачка вважає, що їй протиправно відмовлено в призначенні пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, внаслідок чого порушено гарантоване державою право на пенсійне забезпечення. 
II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
3. Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 є громадянкою України, яка постійно працювала чи працює, або проживала чи проживає у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, є потерпілою від Чорнобильської катастрофи (категорія 4), що підтверджується посвідченням від 27.07.1994 серії НОМЕР_1 , виданим Рівненською обласною державною адміністрацією.
4. Відповідно до довідки від 18.04.2024 №18/13/04-236/24, виданої старостою Городецького старостинського округу Сарненської міської ради Рівненської області, позивачка проживала у с.Городець, яке відносилося до зони посиленого радіологічного контролю (4 категорія), з 26.04.1986 (моменту аварії) по 01.01.1987 та з 01.01.1989 по 31.12.1990.
5. Згідно з довідкою від 25.04.2024 №925 позивачка проживала у селищі Володимирець, яке відносилося до зони посиленого радіологічного контролю (4 категорія), з 05.11.1993 по 10.03.1999.
6. Витягом від 11.06.2024 №1661 з реєстру територіальної громади підтверджено, що позивачка проживала у м. Вараш (Кузнецовськ), яке відносилося до зони посиленого радіологічного контролю (4 категорія), з 12.03.1999 - 20.01.2005, з 25.01.2005 по теперішній час.
7. Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 19.09.2024 у справі №556/20126/24 встановлено факт проживання позивача у с.Городець з 02.01.1987 по 14.01.1987, з 25.07.1987 по 31.08.1987, з 31.12.1987 по 14.01.1988, 03.05.1988 по 31.12.1988, з 01.07.1992 по 31.12.1992.
8. Позивачка, 20.10.2024, у віці 55 роки, звернулася до Управління із заявою про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку як особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи.
9. За принципом екстериторіальності, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 01.11.2024 №172050006589 позивачці було відмовлено у призначенні пенсії відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Повідомлено, що до загального страхового стажу враховано 29 років 6 місяців 8 днів. Період проживання у зоні посиленого радіологічного контролю становить 2 роки 4 місяців 6 днів, станом на 01.01.1993, що не дає права на зниження пенсійного віку. За результатами розгляду документів, до періоду проживання у зоні посиленого радіологічного контролю не врахований період навчання з 01.09.1986 по 30.06.1988 в м. Дубно. Зважаючи на те, що станом на 01.01.1993 період проживання позивача у зоні посиленого радіологічного контролю становить менше 4 років, то підстав для призначення їй пенсії немає.
10. Позивачка не погодилася з рішенням відповідача про відмову у призначенні пенсії, що стало підставою для його звернення до суду.
III. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
11. Рівненський окружний адміністративний суд рішенням від 01.01.2025 позов задовольнив. Визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 01.11.2024 №172050006589 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії. Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити ОСОБА_1 з 08.08.2024 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку, відповідно до статті 55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
12. Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом №796-ХІІ, зокрема, призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілого від Чорнобильської катастрофи. У позивачки наявне посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 4), що підтверджує той факт, що з моменту аварії на ЧАЕС та станом на 02.01.1993 вона постійно проживала у зоні гарантованого добровільного відселення не менше 4 років.
Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 19.09.2024 у справі №556/20126/24 встановлено факт проживання позивачки у с. Городець з 02.01.1987 по 14.01.1987, з 25.07.1987 по 31.08.1987, з 31.12.1987 по 14.01.1988, 03.05.1988 по 31.12.1988, з 01.07.1992 по 31.12.1992.
Оскільки Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачено, що саме посвідчення відповідної категорії є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та таке надає право користування пільгами, визначеними Законом для такої категорії, зокрема і на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". 
13. Восьмий апеляційний адміністративний суд постановою від 08.01.2026 апеляційну скаргу відповідача задовольнив, скасував рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 13.08.2024 та ухвалив нове рішення, яким у задоволенні позову відмовив.
14. Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що зменшення пенсійного віку відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини першої статті 55 Закону 796-XII можливе за сукупної наявності двох самостійних умов: 1) постійне проживання або постійна праця, зокрема, у зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період, що є підставою для застосування початкової величини зниження пенсійного віку на 3 роки; 2) постійне проживання або постійна праця щонайменше 3 роки станом на 01.01.1993 у зоні гарантованого добровільного відселення, що є підставою для додаткового зменшення пенсійного віку на 1 рік за кожні 2 роки проживання/роботи. 
Водночас, позивачкою не підтверджено період проживання його в зоні гарантованого добровільного відселення в період з 01.09.1986 по 30.06.1988, коли позивачка навчалася у Дубенському педагогічному училищі, оскільки місто Дубно не віднесено до зони посиленого радіологічного контролю, то період навчання у Дубенському педагогічному училищі підставно не враховано пенсійним органом до періоду проживання на території посиленого радіологічного контролю.
Апеляційний суд зауважив, що врахування періодів канікул у вказаному навчальному закладі, які позивачка проводила в будинку своїх батьків в у с.Городець, недостатньо для висновку про проживання у відповідній зоні впродовж 4 років.
IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
15. Підставами касаційного оскарження рішення суду апеляційної інстанції скаржник визначає положення підпункту «а» пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), відповідно до яких не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
16. Також підставами касаційного оскарження судових рішень попередніх інстанцій, скаржник визначає положення пункту 1 частини 4 статті 328 КАС України, відповідно до яких підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
17. Як на підставу касаційного оскарження скаржник покликається на те, що суди вирішили спір без урахування висновків, сформульованих у постановах Верховного Суду від 27.03.2019 у справі №569/7589/17, від 10.04.2019 у справі №162/760/17 та Верховного Суду, викладених у постановах від 24.07.2018 у справі №129/3151/16-а, від 28.05.2025 у справі №460/658/24, від 19.09.2024 у справі №460/23707/22, від 18.09.2024 у справі №240/6201/23, від 26.07.2023 у справі №460/2589/20, від 21.11.2019 у справі №572/47/17, від 27.02.2018 у справі №344/9789/17, від 31.07.2018 у справі №751/2050/17, від 22.01.2019 у справі №129/1535/17, від 18.09.2018 у справі №802/465/18-а, від 31.07.2018 у справі №572/1003/17, від 03.11.2019 у справі №572/683/17 щодо підтвердження факту проживання на території зони гарантованого добровільного відселення та підстав зниження пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII.
18. Скаржник зазначає про неврахування судом апеляційної інстанції, що матеріалами справи, зокрема посвідченням від 27.07.1994 серії НОМЕР_1 , довідкою від 25.04.2024 №925, витягом від 11.06.2024 №1661 з реєстру територіальної громади, рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 19.09.2024 у справі №556/20126/24 встановлено факт проживання позивача у с. Городець з 02.01.1987 по 14.01.1987, з 25.07.1987 по 31.08.1987, з 31.12.1987 по 14.01.1988, 03.05.1988 по 31.12.1988, з 01.07.1992 по 31.12.1992 та підтверджено, що позивачка проживала у зоні посиленого радіологічного контролю (4 категорія), є потерпілою від Чорнобильської катастрофи та має право на отримання пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до частини другої статті 55 Закону №796-XII. 
19. Позивачка доводить, що суд апеляційної інстанції, пославшись на недостатність загального періоду проживання та роботи у зоні безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення для зниження пенсійного віку відповідно до положень статті 55 Закону №796-XII, безпідставно не прийняв до уваги загальний період проживання позивача в цій зоні, що підтверджується відповідними довідкою, посвідченням, у тому числі і в період її навчання з 01.09.1986 по 30.06.1988 у Дубенському педагогічному училищі та рішенням суду, що на думку позивача, є невірним тлумаченням закону.
20. Відповідач у відзиві на касаційну скаргу, посилаючись на законність і обґрунтованість рішення суду апеляційної інстанції, просить відмовити позивачу в задоволенні касаційної скарги.
V. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
21. За правилами частин першої та другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
22. Верховний Суд, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, в межах касаційного перегляду, визначених статті 341 КАС України, виходить з такого.
23. Відповідно до положень частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
24. Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
25. Ключовим питанням у цій справі є визначення наявності у позивача права на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до вимог частини першої статті 55 Закону №796-XII.
26. Згідно з положеннями статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право на пенсію за віком мають особи після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31.12.2017.
Починаючи з 01.01.2018 право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 01.01.2018 по 31.12.2018 - не менше 25 років; з 01.01.2019 по 31.12.2019 - не менше 26 років; з 01.01.2020 по 31.12.2020 - не менше 27 років; з 01.01.2021 по 31.12.2021 - не менше 28 років; з 01.01.2022 по 31.12.2022 - не менше 29 років; з 01.01.2023 по 31.12.2023 - не менше 30 років; з 01.01.2024 року по 31.12.2024 року - не менше 31 року; з 01.01.2025 по 31.12.2025 - не менше 32 років; з 01.01.2026 по 31.12.2026 - не менше 33 років; з 01.01.2027 по 31.12.2027 - не менше 34 років; починаючи з 01.01.2028 - не менше 35 років.
27. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону №1058-ІV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
28. Закон №796-XII визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.
29. Згідно з частиною першою статті 55 Закону №796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
30. Пунктом 2 частини першої статті 55 Закону №796-XII передбачено, що потерпілі від Чорнобильської катастрофи, зокрема, особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років мають право на зменшення пенсійного віку на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років. При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
31. Відповідно до частини третьої статті 55 Закону №796-XII призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.
32. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що умовою для виникнення в особи права на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-XII є факт проживання та (або) праці такої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років до 01.01.1993.
33. Початкова величина зменшення пенсійного віку (3 роки) встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період. Додатково такі особи мають право на зменшення пенсійного віку на 1 рік за 2 роки проживання, роботи на відповідній місцевості. 
При цьому максимальна межа зниження пенсійного віку відповідно до положень абзацу 5 пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-XII становить 6 років, незалежно від того застосовувалась початкова величина зменшення пенсійного віку до таких осіб чи ні.
34. Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, позивач є потерпілим від Чорнобильської катастрофи (категорія 4), що підтверджується посвідченням від 27.07.1994 серії НОМЕР_1 . Довідкою від 18.04.2024 №18/13/04-236/24, виданою старостою Городецького старостинського округу Сарненської міської ради Рівненської області, підтверджується, що позивачка проживала у с.Городець, яке відносилося до зони посиленого радіологічного контролю (4 категорія), з 26.04.1986 (моменту аварії) по 01.01.1987 та з 01.01.1989 по 31.12.1990. Довідкою від 25.04.2024 №925 підтверджується, що позивачка проживала у селищі Володимирець, яке відносилося до зони посиленого радіологічного контролю (4 категорія), з 05.11.1993 по 10.03.1999. Витягом від 11.06.2024 №1661 з реєстру територіальної громади підтверджено, що позивачка проживала у м. Вараш (Кузнецовськ), яке відносилося до зони посиленого радіологічного контролю (4 категорія), з 12.03.1999 - 20.01.2005, з 25.01.2005 по теперішній час. Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 19.09.2024 у справі №556/20126/24 встановлено факт проживання позивача у с.Городець з 02.01.1987 по 14.01.1987, з 25.07.1987 по 31.08.1987, з 31.12.1987 по 14.01.1988, 03.05.1988 по 31.12.1988, з 01.07.1992 по 31.12.1992.
35. Відмовляючи позивачу в призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку, Управління в рішенні про відмову в призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку посилалось на те, що до періоду постійного проживання у зоні гарантованого добровільного відселення не враховано період навчання з 01.09.1986 по 30.06.1988 у Дубенському педагогічному училищі.
36. Слід зазначити, що в дипломом лише підтверджується інформація про навчання позивачки в Дубенському педагогічному училищі в період з 01.09.1986 по 30.06.1988.
37. Однак диплом підтверджує лише факт навчання позивачки у навчальному закладі і не містить інформацію щодо місця проживання позивачки. Інформація, яка міститься в дипломі, не спростовує встановлені судами обставини, що позивачка є потерпілою від Чорнобильської катастрофи, яка проживала та працювала станом на 01.01.1993 у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років.
Більш того, ці обставини підтверджуються рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 19.09.2024 у справі №556/20126/24, яким встановлено факт проживання позивачки у с.Городець з 02.01.1987 по 14.01.1987, з 25.07.1987 по 31.08.1987, з 31.12.1987 по 14.01.1988, 03.05.1988 по 31.12.1988, з 01.07.1992 по 31.12.1992.
38. З урахуванням наведеного, Верховний Суд дійшов висновку, що відмова пенсійного органу носить формальний характер та не ґрунтується на нормах закону, оскільки довідкою від 18.04.2024 №18/13/04-236/24, виданою старостою Городецького старостинського округу Сарненської міської ради Рівненської області, підтверджується, що позивачка проживала у с.Городець, яке відносилося до зони посиленого радіологічного контролю (4 категорія), з 26.04.1986 (моменту аварії) по 01.01.1987 та з 01.01.1989 по 31.12.1990, довідкою від 25.04.2024 №925 підтверджується, що позивачка проживала у селищі Володимирець, яке відносилося до зони посиленого радіологічного контролю (4 категорія), з 05.11.1993 по 10.03.1999, витягом від 11.06.2024 №1661 з реєстру територіальної громади підтверджено, що позивачка проживала у м. Вараш (Кузнецовськ), яке відносилося до зони посиленого радіологічного контролю (4 категорія), з 12.03.1999 - 20.01.2005, з 25.01.2005 по теперішній час, що є достатньою умовою для призначення йому пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ.
39. Наведена правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постановах від 27.02.2018 у справі №344/9789/17, від 28.03.2018 у справі №333/2072/17, від 30.09.2020 у справі №572/1921/17, від 16.10.2024 у справі №140/14380/23.
40. В контексті встановлених обставин у цій справі, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, помилково скасованими судом апеляційної інстанції, що позивачка має право на призначення йому пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ.
41. Відтак колегія суддів не може погодитись із висновками суду апеляційної інстанції про те, що позивачка не має право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ.
42. Висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного та всебічного дослідження матеріалів справи, правильного застосування норм матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, тоді як судом апеляційної інстанції під час апеляційного перегляду справи невірно застосовано норми матеріального права, що призвело до необґрунтованого скасування законного рішення суду першої інстанції.
43. Відповідно до статті 352 КАС України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановив, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
44. За вказаних обставин, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції та залишення в силі рішення суду першої інстанції.
Керуючись статтями 341, 345, 352, 355, 356 КАС України, Суд - 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08.01.2026 скасувати.
Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 01.01.2025 у справі №460/13782/24 - залишити в силі.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач А.А. Єзеров

Суддя О.П. Стародуб

Суддя С.М. Чиркін