ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/9636/25
Провадження № 2/362/2423/26 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 травня 2026 року Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді Лебідь-Гавенко Г.М.,
за участі секретаря Тельнової О.О.,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у місті Василькові Київської області за правилами загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Калинівської селищної ради Фастівського району Київської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування,
в с т а н о в и в:
Представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвокат Вовчук М.М. звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати право власності за кожним з позивачів почастині земельної ділянки площею 2,1772 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Данилівської сільської ради Фастівського (колишнього Васильківського) району Київської області в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позовна заява обгрунтована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 . Позивачі, звернувшись до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_3 , отримали постанову нотаріуса від 18.11.2025 року № 290/02-31 про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 2,1771 га, що розташована на території Данилівської сільської ради Васильківського району Київської області, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, оскільки Державний акт на право приватної власності на землю серії Р1 № 228036, виданий Васильківською районною державною адміністрацією Київської області 04 лютого 2003 року на підставі розпорядження Ради народних депутатів Васильківської райдержадміністрації Київської області № 179 від 22 квітня 2002 року на ім» я ОСОБА_3 після її смерті.
Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09 січня 2026 року відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. Витребувано у приватного нотаріуса Фастівського районного нотаріального округу Київської області Левчук А.І. належним чином завірену копію спадкової справи №46/2025р. до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 (а.с.35-37).
04.02.2026 року до Васильківського міськрайонного суду Київської областівід приватного нотаріуса Фастівського районного нотаріального округу Київської області Левчук А.І. надійшли матеріали спадкової справи №46/2025р. до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 (а.с.54-120).
Представник позивачів - адвокат Вовчук М.М. подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, просить подану позовну заяву задовольнити (а.с.125).
Від представника відповідача - Семенкова М.В. надійшла заява про визнання позовних вимог, просять задовольнити позовні вимоги позивачів, розгляд справи провести без участі представника (а.с.121-123).
Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.
Інших заяв та клопотань до суду не надходило.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
За змістом вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.
Згідно постанови КЦС Верховного Суду від 30 вересня 2022 року у справі за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбулось, то датою його ухвалення є дата складання повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.
Відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.
Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, враховуючи визнання відповідачем позовних вимог, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення по справі рішення в підготовчому судовому засіданні та задоволення позовних вимог.
Відповідно до частини 1 статті 4, частини 1 статті 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду із захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_1 (а.с.12).
ОСОБА_3 є матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копіями свідоцтва про народження Серії НОМЕР_2 та про народження серії НОМЕР_3 (а.с.13-14). 
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до приватного нотаріусу Фастівського районного нотаріального округу Київської області Левчук А.І. про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_3 , у зв`язку з чим зареєстровано спадкову справу 46/2025, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с. 15). 
Постановою від 18.11.2025 року № 290/02-31 приватний нотаріус Фастівського районного нотаріального округу Київської області відмовив ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у видачі свідоцтв про право на спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 2,1771 га, що розташована на території Данилівської сільської ради Васильківського району Київської області, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, оскільки вчинення такої нотаріальної дії суперечить діючому законодавству. Нотаріус вказав, що на підтвердження складу спадкового майна, а саме на вказану земельну ділянку спадкоємцями було подано Державний акт на право приватної власності на землю серії Р1 № 228036, виданий Васильківською районною державною адміністрацією Київської області 04 лютого 2003 року на підставі розпорядження Ради народних депутатів Васильківської райдержадміністрації Київської області № 179 від 22 квітня 2002 року на ім`я ОСОБА_3 , з якого вбачається що право власності у ОСОБА_3 виникло після смерті (а.с.16-17).
Як вбачається з копії державного акту на право приватної власності на землю Серії Р1 4994 № 228036, ОСОБА_3 на підставі розпорядження Васильківської райдержадміністрації № 179 від 22 квітня 2002 року передано у приватну власність земельну ділянку площею 2.1771 га, що розташована на території Данилівської сільської ради, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.19). 
Відповідно до відповіді на адвокатський запит від 24.11.2025 року № 29-10-031-15п/2-25, ГУ Держгеокадастр у м. Києві та Київській області повідомив, що в архіві Відділу № 7 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області наявний другий (архівний) примірник державного акту серії Р1 № 228036 на право приватної власності на землю площею 2,1772 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Данилівської сільської ради виданого на ім`я ОСОБА_3 (а.с.18) 
За розпорядженням Васильківської районної державної адміністрації від 22 квітня 2002 року № 179 затверджено видачу державних актів на право приватної власності на землю власникам земельних часток (паїв) згідно списку, що додається до клопотання Данилівської сільської ради від 10.04.2002 року, згідно архівного витягу під № 236 ОСОБА_3 , сертифікат КВ № 0265454, площа 2,1771 га. (а.с.21-22). 
Матеріали справи містять сертифікат КВ № 0265454, площа 2,1771 га на ім`я ОСОБА_3 (а.с.52-53). 
Відповідно до рішення виконавчого комітету Данилівської сільської ради від 30 березня 2001 року № 71, вирішено передати у приватну власність земельні ділянки громадянам з видачею державних актів на право приватної власності на землю, посвідчених сертифікатами на право на земельну частку (пай) на території сільської ради відносно до схеми поділу земель колективної власності СВК агрофірми «Данилівська», до вказаного рішення додано заяву ОСОБА_3 з проханням передати їй у приватну власність земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно сертифіката на право на земельну частку (пай) серія КВ № 0265454 (а.с.24-25).
З огляду матеріалів спадкової справи №46/2025 до майна померлої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 встановлено наступне, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом після померлої матері ОСОБА_3 є єдиними спадкоємцями майна померлої (а.с.54- 120). 
Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.
ЦК України набрав чинності з 01 січня 2004 року, отже відповідно до ч.4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України він застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.
Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.
З огляду на вищезазначені вимоги в указаній справі повинні застосовуватись положення актів цивільного законодавства, чинні на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК Української РСР 1963 року.
За ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.
Відповідно до ч.1 ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.
За змістом ч.1 та ч.2 ст. 549 ЦК УРСР передбачено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
Аналіз змісту статей 548, 549 ЦК УРСР свідчить, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Діями спадкоємця, що свідчать про прийняття ним спадщини є: 1) фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном; 2) подача в державну нотаріальну контору за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини.
У відповідності до положення ч.1 та ч. 2 ст. 554 ЦК УРСР в разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 і 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках. Якщо спадкодавець заповідав усе своє майно призначеним ним спадкоємцям, то частка спадщини, яка належала б спадкоємцеві, який відпав, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними в рівних частках.
У постанові Верховного Суду України від 06 лютого 2013 року у справі №6-167цс12 зроблено висновок, що «відповідно до статей 524, 529 ЦК УРСР, чинного на час відкриття та оформлення спадщини після смерті спадкодавця, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Спадкоємцями за законом першої черги є, в рівних частках, діти та дружина померлого. Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно з положеннями статей 549, 554 ЦК УРСР визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 і 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках. Якщо спадкодавець заповідав усе своє майно призначеним ним спадкоємцям, то частка спадщини, яка належала б спадкоємцеві, який відпав, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними в рівних частках. Відповідно до статті 553 ЦК УРСР спадкоємець за законом або за заповітом в праві був відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважалося, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини. Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом було правом спадкоємця й залежало виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину».
Розділ ІІІ ЦК України визначає перелік цивільних прав та їх правовий статус.
Відповідно до ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, гроші, цінні папери, цифрові речі, майнові права, роботи та послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні та нематеріальні блага.
Частина 1 ст. 182 ЦК України передбачає, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Відповідно до ч. 4 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.
Відповідно до п. «г» ст. 81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.
Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. 1 ч. 3 ст. 152 ЗК України.
Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.
Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України.
Згідно до ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». 
Відповідно до абз. 3 ч. 1 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність», паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).
Згідно з ст. 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» від 10.11.1994 № 666/94, право на земельну частку (пай) може бути об`єктом спадщини.
Відповідно до п.п. 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України громадянам власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю.
Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.
Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.
Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом (п.10).
При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону (п. 11).
Відповідно до положень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", у разі смерті співвласника частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду.
Суд приходить до висновку, що спадкодавець ОСОБА_3 за життя мала право на земельну частку (пай) площею 2,1772 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Данилівської сільської ради на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії КВ № 0265454 і на підставі розпорядження Васильківської РДА Київської області від 22.04.2022 року № 179 розпочала процедуру оформлення державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, внаслідок чого виготовлений державний акт серії Р1 № 228036 на право приватної власності на землю площею 2,1772 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Данилівської сільської ради на ім`я ОСОБА_3 , але за життя не встигла отримати вказаний державний акт, позивачі є єдиними спадкоємцями майна померлої, які прийняли спадщину, проте реалізувати своє право на оформлення спадщини вони не можуть у зв`язку з відмовою нотаріальної контори видати свідоцтво про право власності на спадщину, тому слід визнати право власності земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом в рівних частинах, а тому позов є обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення в повному обсязі.
Керуючись статтями 548, 549, 554 ЦК УРСР, статтею 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», статтями 79-1, 81, 125, 126, 152 ЗК України, ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв), статтями 7, 10, 12, 13, 76, 81, 200, 206, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд, 
у х в а л и в:
Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Калинівської селищної ради Фастівського району Київської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 2,1771 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Данилівської сільської ради Фастівського (колишнього Васильківського) району Київської області в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 . 
Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 2,1771 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Данилівської сільської ради Фастівського (колишнього Васильківського) району Київської області в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .
Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі в тридцяти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 .
Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_2 .
Відповідач: Калинівська селищна рада Фастівського району Київської області, адреса: 08623, Київська обл., Фастівський р-н, с-ще Калинівка, вул. Центральна, 57.
Рішення суду складено 11.05.2026 року.

Суддя Г.М. Лебідь-Гавенко