"04" червня 2026 р.     

Справа № 642/155/26
Провадження № 2/642/627/26
РІШЕННЯ
І м е н е м У к р а ї н и

04 червня 2026 року Холодногірський районний суд м. Харкова
у складі: головуючого судді - Бородіної О.В.,
за участю секретаря судового засідання - Брус М.М.,
розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні Холодногірського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Друга Харківська міська державна нотаріальна контора про встановлення фактів, що мають юридичне значення та визнання права власності в порядку спадкування за законом-, 

В С Т А Н О В И В:
У січні 2026 року ОСОБА_1 звернувся до Холодногірського районного суду м. Харкова із позовною заявою, яку уточнив, та просив встановити факт, що спадкоємець ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не проживали зі спадкодавцем ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , за місцем своєї реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .; визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що не прийняли спадщину після смерті спадкодавця ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ; визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на житловий будинок садибного типу з надвірними господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 177,2 кв.м., житловою площею 65,3 кв.м., розташованого за адресою АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Свій позов мотивував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим Другим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис №506.
Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, до складу якої входить належний йому на праві приватної власності житловий будинок АДРЕСА_1 .
Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , є його дружина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та сини - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .
Позивач, ОСОБА_1 , прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4 , оскільки на момент його смерті постійно проживав та був зареєстрований з ним за адресою : АДРЕСА_1 . Крім того, в установлений чинним законодавством строк, ОСОБА_1 звернувся до Другої Харківської міської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 .
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на момент смерті ОСОБА_4 разом з ним за однією адресою не проживали, оскільки задовго до його смерті виїхали на постійне проживання до російської федерації, а відтак спадщину не прийняли.
Крім того, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надіслали до Другої Харківської міської державної нотаріальної контори заяви про відмову від спадщини після смерті ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 .
Постановою державного нотаріуса Другої Харківської міської державної нотаріальної контори від 09.12.2025 року №1693/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що факт не прийняття спадщини ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на думку нотаріуса не підтверджено.
Позивач вказує, що лише реєстрація місця проживання відповідачів за одною адресою із спадкодавцем не свідчить про те, що відповідачі зі спадкодавцем проживали однією сім`єю та обставини фактичного прийняття спадщини.
Позивач є спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки є його рідним сином.
 
У зв`язку із відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва на спадщину, він вимушений звернутися до суду з даним позовом та просить суд встановити факт не проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зі спадкодавцем ОСОБА_4 на момент відкриття спадщини, встановити факт неприйняття ними спадщини та визнати за ОСОБА_1 права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом. 
Ухвалою Холодногірського районного суду м. Харкова від 20.01.2026 року позовну заяву було залишено без руху та надано строк на усунення недоліків.
30.01.2026 року позивачем подано заяву на виконання ухвали про залишення позовної заяви без руху
Ухвалою Холодногірського районного суду м. Харкова від 04.02.2026 року за позовною заявою відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 
Також ухвалою Холодногірського районного суду м. Харкова від 04.02.2026 року витребувано у Другої Харківської міської державної нотаріальної контори засвідчену копію спадкової справи після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 .
26.02.2026 року на адресу суду надійшли витребувана копія спадкової справи № 328/2025 заведеної після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 .
25.03.2026 року на адресу суду від відповідача ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_3 надійшли заяви про визнання позовних вимог. У яких також, кожен окремо, вказав, що вже багато років проживають за межами України, та не мають наміру отримувати спадщину після померлого ОСОБА_4 , що вони вказали у заявах про відмову від спадщини, які надсилали нотаріусу.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, та просив їх задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві.
Відповідачі у судові засідання не прибули, у поданих заявах просили проводити розгляд справи за їх відсутності. 
Представник третьої особи Друга Харківська міська державна нотаріальна контора у судові засідання не з`явився, посили проводити розгляд справи за їх відсутності.
Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.
Відповідно до частини першої статті 2ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до частини першої статті 4ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з пунктом 4 статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим Другим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис №506 (а.с. 10).
Після його смерті відкрилася спадщина. 
На день смерті ОСОБА_4 належав житловий будинок літ. №5 (п`ять), який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 82,5 кв.м., житловою площею 49,3 кв.м., на земельній ділянці площею 663 кв.м., на підставі свідоцтва про право на спадщину (р.н. 4-697) та зареєстрованого в реєстрі за № 11185025 22.07.2005, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно сформованого 15.01.2026 року. (а.с. 35)
Згідно зі статтями 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України).
Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , є його дружина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та сини - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .
За змістом норм ст.ст. 1268-1269 ЦК України, порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Частиною 1 ст. 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Згідно з ч. 2ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.
Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.
Суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 , звертаючись до суду з позовом про встановлення факту постійного непроживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання осіб такими, що не прийняли спадщину, посилався на те, що він, як спадкоємець за законом першої черги після смерті батька померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 , бажав прийняти спадщину на все майно, звернувшись до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак з постанови державного нотаріуса вбачається, що на момент смерті спадкодавця ОСОБА_4 , разом з ним були зареєстровані крім позивача, син померлого ОСОБА_3 та дружина ОСОБА_2 , які відповідно до ст. 1268 ЦК України вважаються такими, що прийняли спадщину. Тому нотаріусом було відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 батька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , на весь житловий будинок АДРЕСА_1 з господарськими будівлями і спорудами.
З тексту постанови державного нотаріуса Другої Харківської міської державної нотаріальної контори та матеріалів спадкової справи № 328/2025 слідує, що 09 грудня 2025 року до Другої Харківської міської державної нотаріальної контори звернувся ОСОБА_1 із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 батька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , який був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 , на житловий будинок АДРЕСА_1 з господарськими будівлями і спорудами в цілому.
Спадкова справа №328/2025 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , заведена Другою Харківською міською держнотконторою 22.08.2025 (зареєстрована в Спадковому реєстрі 22.08.2025 за №74503414) на підставі заяви сина спадкодавця ОСОБА_1 про прийняття спадщини.
Згідно інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 22.08.2025 на час відкриття спадщини 12.05.2025 разом із спадкодавцем ОСОБА_4 за. Дцресою: АДРЕСА_1 , були зареєстровані ОСОБА_1 (син), ОСОБА_3 (син), ОСОБА_2 (дружина).
В той же час до Другої Харківської міської держнотконтори від сина спадкодавця ОСОБА_3 ОСОБА_1 було надано заяву від 22.09.2025 про відмову від прийняття спадщини після померлого батька ОСОБА_4 на користь сина спадкодавця ОСОБА_1 , справжність підпису на якій засвідчена ОСОБА_5 , тимчасово виконуючим обов`язки нотаріуса Бистрової Н.М. Всеволжського нотаріального округу Ленінградської області за реєстровим №47/14-н/47-2025-11-1114 від 22.09.2025, яка зареєстрована в журналі реєстрації вхідних документів 20.11.2025 за №762/02-14.
Також до Другої Харківської міської держнотконтори від дружини спадкодавця ОСОБА_2 ОСОБА_1 було надано заяву від 22.09.2025 про відмову від прийняття спадщини після померлого чоловіка ОСОБА_4 на користь сина спадкодавця ОСОБА_1 , справжність підпису на якій засвідчена ОСОБА_5 , тимчасово виконуючим обов`язки нотаріуса Бистрової Н.М. Всеволжського нотаріального округу Ленінградської області за реєстровим №47/14-н/47-2025-19-424 від 22.09.2025, яка зареєстрована в журналі реєстрації вхідних документів 20.11.2025 за №761/02-14.
При цьому державним нотаріусом вказані заяви не були враховані, адже зазначені заяви були надіслані поштою на ім`я ОСОБА_6 (як вказано на конверті), а не на адресу Другої Харківської міської держнотконтори, хоча і були здані на пошту протягом шести місяців з часу відкриття спадщини (штамп пошти Казахстану від 28.10.2025).
Державний нотаріус вказав, що свідоцтво про право на спадщину на все спадкове майно померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 , а саме на житловий будинок АДРЕСА_1 з господарськими будівлями і спорудами в цілому не може бути видано на ім`я лише сина ОСОБА_1 , оскільки спадщину після ОСОБА_4 також прийняли його дружина ОСОБА_2 та син ОСОБА_3 .
Відповідно до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявності фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрації місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.
Такий правовий висновок щодо застосування частини третьої статті 1268 ЦК України викладений у постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17, від 18 листопада 2020 року у справі № 523/19010/15, від 02 квітня 2021 року у справі № 191/1808/19, від 28 квітня 2021 року у справі № 204/2707/19.
Практика правозастосування частини третьої статті 1268 ЦК України є сталою.
Частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.
Державна реєстрація спадкоємця сама по собі не є беззаперечним доказом його постійного проживання на момент смерті спадкодавця за адресою реєстрації.
(постанова Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 204/2707/19).
Суд враховує, що встановлення факту не проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зі спадкодавцем ОСОБА_4 на момент відкриття спадщини, встановлення факту неприйняття ними спадщини, необхідне позивачу в цій справі для подальшого оформлення його спадкових прав у встановленому законом порядку.
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали заяви про визнання позовних вимог, в яких в тому числі підтвердили факт не проживання із спадкодавцем на час його смерті та задовго до цього.
Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
При цьому суд також бере до уваги, що в поданих до Другої Харківської міської держнотконтори від сина спадкодавця ОСОБА_3 заяви від 22.09.2025 про відмову від прийняття спадщини після померлого батька ОСОБА_4 на користь сина спадкодавця ОСОБА_1 , справжність підпису на якій засвідчена ОСОБА_5 , тимчасово виконуючим обов`язки нотаріуса Бистрової Н.М. Всеволжського нотаріального округу Ленінградської області за реєстровим №47/14-н/47-2025-11-1114 від 22.09.2025, та заяви від дружини спадкодавця ОСОБА_2 від 22.09.2025 про відмову від прийняття спадщини після померлого чоловіка ОСОБА_4 на користь сина спадкодавця ОСОБА_1 , справжність підпису на якій засвідчена ОСОБА_5 , тимчасово виконуючим обов`язки нотаріуса Бистрової Н.М. Всеволжського нотаріального округу Ленінградської області за реєстровим №47/14-н/47-2025-19-424 від 22.09.2025, зазначено, що вони протягом останніх років мають реєстрацію у російській федерації, та мають громадянство російської федерації.
Відсутність обґрунтованого сумніву у достовірності обставин, викладених в позовній заяві, а також добровільне визнання відповідачами таких обставин, є підставою, яка звільняє від їх доказування позивача та свідчить про обґрунтованість позовних вимог в цій частині.
Щодо позовних вимог про визнання права власності у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , то суд зазначає таке.
Згідно зі статтями 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщиниє день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України).
Статтею 1261 ЦК України передбачено,що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життяспадкодавцята народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.
Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).
Для прийняттяспадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).
Відповідно до ст.ст.1296-1298ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, яке видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Виходячи з вище викладеного можливо зробити висновок, що прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власної волі. Вчинення або не вчинення спадкоємцем дій, з якими законодавець пов`язує прийняття спадщини, має визначальне значення для висновку про дотримання ним процедури входження у спадкування і кінцево дає відповідь на питання про прийняття спадщини.
Так, для прийняття спадщини спадкоємцем, який на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, необхідно особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Це є обов`язковим для обох названих видів спадкування.
При цьому, такі дії теж повинні бути вчинені у встановлений законом для прийняття спадщини строк.
Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.
Спадкоємець прийняв спадщину, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.
Спадкоємець за законом або за заповітом має право відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважається, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини.
Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем за законом після смерті батька який у визначений законом шестимісячний строк звернувся до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадкового майна.
Судом встановлено факт непроживання спадкоємців за законом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за місцем своєї реєстрації, в тому числі станом на день смерті спадкодавця ОСОБА_4 та протягом достатньо тривалого часу до цього, та відповідно неприйняття ними спадщини після смерті ОСОБА_4 .
Відповідно до ст.1268 ЦК України, спадщина належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).
У відповідності до ч. 2 ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлене судом.
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.
Відтак, ОСОБА_7 є таким, що прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4 , а саме житловий будинок, що розташований за адресою АДРЕСА_1 .
Згідно роз`яснень п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Отже, діючим законодавством України чітко визначений порядок отримання спадкоємцем документа, який посвідчує його право на успадковане майно - Свідоцтва про право на спадщину, видачу якого, відповідно до норм цивільного законодавства та Закону України «Про нотаріат», покладено на нотаріальний орган. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку.
Таким чином, при обставинах, коли у позивача відсутні інші способи захисту цивільних прав та інтересів, чим може бути визнання права, відповідно до п.1 ч.2 ст. 16 ЦК України, з огляду на відмову нотаріуса видати свідоцтво про право власності на спадщину у порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 , позовні вимоги позивача про визнання за ним права власності на спадкове майно, в порядку спадкування за законом, після смерті батька, не суперечать закону та не порушують права, свободи та інтереси інших осіб.
Частиною 2 ст. 331ЦК України передбачено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
З матеріалів справи встановлено, що житловий будинок садибного типу з надвірними господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 82,5 кв.м., житловою площею 49,3 кв.м., розташований за адресою АДРЕСА_1 , на праві приватної власності належить ОСОБА_4 згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 2-ю ХДНК від 04.07.2005 № 4-697.
Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.07.2005 № 4-697 спадкове майно складається з житлового будинку АДРЕСА_1 . На земельній ділянці площею 663 кв.м. розташовано: житловий  будинок літ «А-1», цегла, житловою площею 47,1 кв.м., загальною площею – 82, 5 кв.м., та надвірні будівлі: літня кухня літ. «Б». сарай літ «В». вбиральня літ. «Г», льох літ «Д», огорожа № 2, 6-8, замощення № 3, дв. водогін № 5. 
Відповідно до довідки КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 20.08.2019 №1066192, після обстеження на місці 09.08.2019 року та проведення комплексу робіт встановлено дійсні характеристики будинку садибного типу за вказаною адресою, де також вказано, що до житлового будинку побудовано житлову прибудову літ «А1-1» з підвалом загальною площею 117,8 кв.м., житловою пдлщею 19,2 кв.м., дозвільні документи не надано.
Державна реєстрація права власності на побудовану житлову прибудову літ «А1-1» з підвалом загальною площею 117,8 кв.м., житловою пдлщею 19,2 кв.м. не проведена і позивач не надав суду доказів здійснення будівництва спірного нерухомого майна на підставі документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, належним чином засвідченого проєкту та прийняття до експлуатації.
Відповідно до ч.1 ст.376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту (будівельного паспорта); або з істотним порушенням будівельних норм і правил.
Верховний Суд України у постанові від 4 грудня 2013 року сформулював правову позицію, згідно з якою у розумінні ч.1 ст.376 ЦК самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а і об`єкт нерухомості, який виник в результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови уже існуючого об`єкта. Всі ці дії здійснювалися без одержання дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розроблення та затвердження в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю. В результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність з тим, на який власником (власниками) отримано право власності. При цьому за змістом ч.1 ст.376 ЦК правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна.
Датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта є дата реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації або видачі сертифіката (ч.5 ст.39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).
Частиною 2 ст.36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено заборону на виконання будівельних робіт без подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт. Також заборонена експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію (ч.8 ст.39 цього Закону).
Отже, відсутність дозволу на будівництво (повідомлення про початок виконання будівельних робіт), проєкту чи будівельного паспорта (схеми намірів забудови) або порушення умов, передбачених у цих документах, зумовлює визнання такого будівництва самочинним відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК.
. Відповідно до частини другої статті 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.
ОСОБА_4 за життя не дотримався встановленого законом порядку проведення реконструкції житлового будинку, а тому не набув права власності на самочинно збудовані та переобладнані приміщення. 
Верховний Суд з посиланням на висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 12 квітня 2023 року у справі № 511/2303/19 зазначив, що до прийняття спірного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації право власності на таке майно не виникає, а особи, які його споруджували, є власниками лише матеріалів, обладнання, використаних у процесі будівництва. Водночас за відповідним позовом, суд може визнати право заявниці на будівельні матеріали, використані у процесі будівництва самочинного об`єкта і/або конструктивні елементи цього об`єкта. 
Отже, вказана житлова прибудова літ «А1-1» з підвалом є самочинним будівництвом, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог та визнання права власності за позивачем на відповідну частку такого нерухомого майна. 
До прийняття вказаного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації право власності на таке майно не виникає, а особи, які його споруджували, є власниками лише матеріалів, обладнання, використаних у процесі будівництва, та можуть за відповідним позовом просити визнати право на будівельні матеріали, використані у процесі будівництва самочинного об`єкта і/або конструктивні елементи цього об`єкта.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Враховуючи те, що померлий ОСОБА_4 на момент смерті був власником житлового будинку садибного типу з надвірними господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 82,5 кв.м., житловою площею 49,3 кв.м., розташованого за адресою АДРЕСА_1 , суд дійшов висновку про часткове задоволення позову і визнання за позивачем в порядку спадкування за законом права власності на вказане майно.
Керуючись ст.ст. 4, 12,19, 83, 175, 177,184 , 206, 259 , 263, 265, 268 ЦПК України, суд - 
ухвалив:

Позовні вимоги – задовольнити частково.

Встановити факт, що спадкоємець ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не проживали зі спадкодавцем ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , за місцем своєї реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , та визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що не прийняли спадщину після смерті спадкодавця ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на житловий будинок садибного типу з надвірними господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 82,5 кв.м., житловою площею 49,3 кв.м., розташований за адресою АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 11185025), в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .

В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ,якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 04.06.2026 року.

Суддя О.В. Бородіна