ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1372/26 Справа № 216/6150/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - ЧИРСЬКИЙ Г. М. Суддя у 2-й інстанції - Свіягіна  І. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

03 червня 2026 року м. Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Свіягіна І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника адвоката Ільчука Д.Ю., який діє в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 березня 2026 року, якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 грн (сімнадцять тисяч гривень 00 копійок), з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, стягнуто судовий збір,
в с т а н о в и л а:
постановою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 березня 2026 року встановлено, що відповідно до протоколу серії ЕПР1 № 404935 28.07.2025 о 10 год 17 хв у Дніпропетровській області, м. Кривому Розі, на вул. Петра Калнишевського, 11, водій ОСОБА_1 керував автомобілем Fiat Doblo, державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запахом алкоголю з порожнини рота, вираженим тремтінням пальців рук, різкою зміною забарвлення шкірного покриву обличчя. Від проходження огляду для визначення стану сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився, що зафіксовано бодікамерами № 475346, № 474726, чим порушив вимоги пункту 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність частиною 1 статті 130 КУпАП.
На зазначену постанову захисник адвокат Ільчук Д.Ю., який діє в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.
На обґрунтування своїх вимог указує, що ОСОБА_1 самостійно протягом двох годин, як того вимагає Інструкція, пройшов огляд на стан сп`яніння, за результатами якого стану сп`яніння не виявлено. Зазначена обставина вказує на те, що ознаки сп`яніння в ОСОБА_1 були відсутні. Суд безпідставно не надав оцінки вказаному доказу, що суперечить сталій практиці.
Указує, що не кожна відмова від проходження огляду на стан сп`яніння утворює склад адміністративного правопорушення, а лише відмова від проходження огляду відповідно до встановленого порядку. Відмова водія від огляду на стан наркотичного сп`яніння на місці зупинки не може сама по собі бути підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності, а є підставою для направлення водія до відповідного закладу охорони здоров`я, чого в цьому випадку не відбулося.
ОСОБА_1 у судове засідання апеляційної інстанції не прибув, при цьому належним чином повідомлений про день, час і місце апеляційного розгляду цієї справи.
Відповідно до вимог частини 4 статті 294 КУпАП України апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів із дня надходження справи до суду.
Крім того, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд її справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватися від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати передбачених процесуальним законом заходів для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення ЄСПЛ від 07.07.1989 у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії»). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається насамперед на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється залежно від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін і предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перешкодам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 зазначеної Конвенції (§§ 66–69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).
Частиною 6 статті 294 КУпАП встановлено, що неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, та інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи.
За таких обставин, керуючись статтею 268 КУпАП України, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути цю справу за відсутності ОСОБА_1 на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи.
Вивчивши, перевіривши та оцінивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, обміркувавши наведені стороною захисту доводи, викладені в апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.
За змістом статей 245, 251, 252, 280 КУпАП України завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість цієї особи в його вчиненні та інші обставини справи, що мають значення для її правильного вирішення.
Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати такі питання: чи було вчинено правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Також під час розгляду справ про адміністративні правопорушення необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247, 280 КУпАП України, а зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 цього Кодексу. У ній, зокрема, потрібно наводити докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначати мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи доводів, висловлених останнім.
Відповідно до вимог частин 1, 2 статті 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно з приписами статті 8 КУпАП України особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону.
Згідно з положеннями статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 № 3477-IV рішення ЄСПЛ є джерелом права в Україні.
Відповідно до положень частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та правових позицій, викладених у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бендерський проти України» (заява № 22150/02, параграф 2), у якому відображено принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають достатньою мірою висвітлювати мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом.
Частиною 2 статті 283 КУпАП передбачено, що постанова у справі про адміністративне правопорушення повинна містити, зокрема, опис обставин, установлених під час розгляду справи.
З огляду на це суд під час ухвалення рішення зобов`язаний викласти в постанові за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення обставини вчинення такого правопорушення, які цим судом визнано доведеними або які не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.
Однак, як установлено судом апеляційної інстанції, суддею Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області не встановлено обставин справи, а в оскаржуваному рішенні лише наведено посилання на протокол про адміністративне правопорушення. У мотивувальній частині рішення судом першої інстанції фактично не встановлено обставин справи та не досліджено факту адміністративного правопорушення. Взагалі не зазначено обставин, безпосередньо встановлених судом, а обставини викладено лише відповідно до протоколу.
Особливістю правозастосовної діяльності у судочинстві є те, що збирання та попереднє встановлення фактів здійснюються одними особами, а прийняття рішення по суті — іншими. Незалежно від того, чи має така попередня діяльність офіційний характер, орган правозастосування, перш ніж прийняти правове рішення, зобов`язаний оцінити її результати та переконатися в тому, що фактична ситуація, передбачена гіпотезою відповідної правової норми, наявна. Суд, який здійснює судовий розгляд, не вправі обмежитися наданими фактами без їх власної оцінки.
З огляду на зазначене такі істотні порушення тягнуть за собою скасування судового рішення та прийняття нової постанови судом апеляційної інстанції.
Переглядаючи справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , апеляційний суд установив, що 28.07.2025 о 10 год 17 хв у Дніпропетровській області, м. Кривому Розі, на вул. Петра Калнишевського, 11, водій ОСОБА_1 керував автомобілем Fiat Doblo, державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запахом алкоголю з порожнини рота, вираженим тремтінням пальців рук, різкою зміною забарвлення шкірного покриву обличчя. Від проходження огляду для визначення стану сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився, що зафіксовано бодікамерами № 475346, № 474726, чим порушив вимоги пункту 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність частиною 1 статті 130 КУпАП.
ОСОБА_1 інкримінується вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, а саме керування транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння та відмова від проходження відповідного огляду.
Відповідно до пункту 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до частини 1 статті 130 КУпАП адміністративна відповідальність передбачена за керування транспортними засобами особами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їхню увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває у стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Отже, доказуванню в цьому випадку підлягають факт керування транспортним засобом, виявлення ознак сп`яніння та факт відмови від проходження огляду на стан сп`яніння на вимогу поліцейського.
Факт вчинення адміністративного правопорушення та винуватість ОСОБА_1 у його вчиненні підтверджуються:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 404935, підписаним ОСОБА_1 ;
- направленням ОСОБА_1 на медичний огляд водія транспортного засобу від 28.07.2025 з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відповідно до якого огляд не проводився;
- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 28.07.2025, складеним у зв`язку з виявленням у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння — запаху алкоголю з порожнини рота, вираженого тремтіння пальців рук, різкої зміни забарвлення шкірного покриву обличчя, відповідно до якого огляд не проводився;
- роз`ясненням про відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом від 28.07.2025;
- рапортом інспектора ППП у м. Кривому Розі Дніпропетровської області Федоренка І.А. від 28.07.2025;
- довідкою інспектора відділення адміністративної практики ППП у м. Кривому Розі УПП у Дніпропетровській області ДПП, згідно з якою ОСОБА_1 отримував посвідчення водія серії НОМЕР_2 (а. с. 6);
- відеозаписом події, зафіксованим працівниками поліції бодікамерами № 475346, № 474726.
На відеозаписі зафіксовано рух автомобіля, його зупинку працівниками поліції та керування ОСОБА_1 транспортним засобом. Під час спілкування з працівниками поліції ОСОБА_1 повідомив напрямок свого руху. Надалі працівники поліції виявили у водія ознаки алкогольного сп`яніння, про що повідомили ОСОБА_1 , у зв`язку з чим запропонували йому пройти огляд за допомогою газоаналізатора «Drager», від чого ОСОБА_1 відмовився. Поліцейський роз`яснив, що за відмову від проходження огляду передбачена адміністративна відповідальність та буде складено протокол про адміністративне правопорушення. Надалі поліцейський двічі запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння, від чого останній відмовився, заперечуючи перебування у стані алкогольного сп`яніння. Поліцейські роз`яснили, що у зв`язку з виявленням ознак сп`яніння він зобов`язаний пройти огляд на стан сп`яніння, однак ОСОБА_1 , будучи попередженим про адміністративну відповідальність, відмовився від проходження огляду.
Апеляційний суд зауважує, що встановлення ознак сп`яніння є суб`єктивним судженням поліцейського та не потребує проведення окремого огляду. Поліцейський за своїм внутрішнім переконанням під час спілкування з водієм може виявити ознаки сп`яніння, що є підставою для висунення вимоги про проходження відповідного огляду. Виявлення та повідомлення водієві ознак сп`яніння не є твердженням про перебування водія у стані сп`яніння, а вказує на необхідність проходження огляду для спростування або підтвердження такого стану.
Заперечення наявності ознак сп`яніння не є підставою для визнання огляду таким, що не відповідає встановленому порядку. Норми чинного КУпАП та відповідної Інструкції не встановлюють окремих критеріїв і вимог щодо процедури виявлення ознак сп`яніння, а тому їх спростування можливе лише шляхом проходження водієм відповідного огляду. Проходження огляду на стан сп`яніння на вимогу поліцейського є обов`язком водія, а тому незгода з наявністю таких ознак не є правовою та поважною підставою для відмови від проходження огляду на стан сп`яніння.
Апеляційним судом не виявлено жодних ознак тиску або спонукання з боку працівників поліції до відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння. Відповіді ОСОБА_1 щодо відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння були чіткими та виваженими. Останній без вагань відповів, що не має наміру проходити огляд на стан сп`яніння.
Доводи сторони захисту про порушення порядку проведення огляду є неспроможними, оскільки апеляційним судом не встановлено порушень порядку проходження ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння відповідно до статті 266 КУпАП та Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 11 листопада 2015 року.
Так, відповідно до частини 3 статті 266 КУпАП у разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення поліцейським із використанням спеціальних технічних засобів огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
У цьому випадку, на переконання апеляційного суду, працівниками поліції дотримано вимог закону, оскільки ОСОБА_1 більш ніж двічі запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, при цьому роз`яснено наслідки відмови від його проходження. ОСОБА_1 висловив свою позицію впевнено та без вагань, тобто своєю вербальною та невербальною поведінкою відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у будь-який спосіб. Водночас відсутність прямої пропозиції поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі не може бути єдиною підставою для висновку про порушення порядку проведення огляду, оскільки поліцейський неодноразово пропонував пройти огляд на стан сп`яніння, що, своєю чергою, вказує на дотримання відповідної процедури.
При цьому твердження захисника про порушення порядку проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння є формальними, оскільки ОСОБА_1 не інкримінуються наявність ознак наркотичного сп`яніння та відмова від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.
Дослідивши матеріали справи з урахуванням доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає їх належними та допустимими доказами, якими беззаперечно підтверджено наявність обов`язкових ознак інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, зокрема факт керування ним транспортним засобом, що не заперечується стороною захисту, наявність ознак алкогольного сп`яніння та факт неодноразової відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у будь-який спосіб, тобто як на місці зупинки транспортного засобу, так і в закладі охорони здоров`я.
Твердження про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення у зв`язку із самостійним проходженням ним огляду на стан сп`яніння не ґрунтуються на положеннях закону.
Відповідно до вимог частини 4 статті 266 КУпАП огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводяться у присутності поліцейського. Водночас частиною 5 наведеної норми закону передбачено, що огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений із порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.
Апеляційний суд зауважує, що ОСОБА_1 відмовився проходити огляд на вимогу поліцейського, однак надалі самостійно пройшов такий огляд. Отже, підстави, з яких він відмовився проходити огляд у присутності поліцейських, були надуманими, а проведений ним самостійно огляд, з огляду на наведені вище вимоги закону, є недійсним.
Крім того, ОСОБА_1 інкриміновано вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, яка охоплює два самостійні склади, зокрема:
- керування транспортним засобом у стані сп`яніння;
- керування транспортним засобом з ознаками сп`яніння та відмову від проходження відповідного огляду.
У цьому випадку ОСОБА_1 інкриміновано керування транспортним засобом з ознаками сп`яніння та відмову від проходження відповідного огляду в передбаченому законом порядку, а тому самостійне проходження ним огляду не може спростувати наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.
Апеляційний суд вважає, що протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам статті 256 КУпАП, а оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення не містить порушень, які давали б суду підстави для визнання доказів недопустимими або неналежними.
У процесі доказування вини доцільно керуватися принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульовано в пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» з посиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), пункт 282. Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що під час доведення винуватості особи не повинно залишатися жодного розумного сумніву щодо цього, тоді як наявність такого сумніву у винуватості особи є підставою для її виправдання.
Отже, на підставі сукупності доказів поза розумним сумнівом доведено як факт зупинки транспортного засобу та факт керування автомобілем Fiat Doblo, державний номерний знак НОМЕР_1 , безпосередньо ОСОБА_1 , так і факт відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, що є обов`язковими складовими інкримінованого йому адміністративного правопорушення.
Переконливих доводів, які вказували б на істотні порушення, що могли вплинути на правильність і обґрунтованість постановленого у справі судового рішення, були б безумовною підставою для його скасування та спростовували б висновки суду про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 130 КУпАП, апеляційний суд не вбачає.
Під час визначення виду та розміру адміністративного стягнення апеляційний суд відповідно до вимог статті 33 КУпАП враховує всі обставини справи, характер вчиненого правопорушення, особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, ступінь його вини та майновий стан.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року у справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що під час оцінки доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.
Відповідно до статті 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності та застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, у дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , вчинив правопорушення, яке характеризується підвищеною суспільною небезпекою та є одним із найнебезпечніших правопорушень на транспорті.
Ураховуючи характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого правопорушення, особу ОСОБА_1 , ступінь його вини, а також безальтернативність виду та розміру адміністративного стягнення, передбаченого санкцією відповідної статті КУпАП, апеляційний суд вважає за необхідне та достатнє застосувати до нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Таке стягнення буде справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових правопорушень.
На підставі викладеного та керуючись статтею 294 КУпАП, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
апеляційну скаргу захисника адвоката Ільчука Д.Ю., який діє в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , задовольнити частково.
Постанову Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 березня 2026 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, скасувати та прийняти нову постанову.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 17 000 (сімнадцяти тисяч) гривень із позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 665 грн 60 коп.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського 
апеляційного суду       Ірина СВІЯГІНА