Справа № 420/1082/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 червня 2026 року м. Одеса
Одеський окружний адміністративний суд в складі:
Головуючої судді Бойко О.Я.,
розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання надати відповіді та рішення, вирішив адміністративний позов задовольнити частково.
І. Суть спору:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача, військової частини НОМЕР_1 , в якому просить суд:
1.Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту від 23.12.2025 року, та від 04.01.2026 року, отримані частиною.
2.Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорти частиною, надати відповіді, та рішення (наказ) про направлення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на проходження повторного ВЛК та лікування з подальшою реабілітацією.
3.Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати.
ІІ. Аргументи сторін
(а) Позиція Позивача
Позивач звертає увагу, що він звернувся до Начальника медичної служби-медичного пункту військової частини НОМЕР_1 із рапортом. В якому просив клопотати перед вищим командуванням направити його на проходження повторного ВЛК та лікування з подальшою реабілітацією та звільненням із Збройних сил України. Відповідь не надана. Позивачу було відмовлено в прийомі рапорту. З дня подачі рапорту від 23.12.2025 року пройшло достатньо часу, щоб розглянути рапорт командуванням. 24.12.2025 року поштою рапорт було направлено на адресу військової частини НОМЕР_1 , та отримано 26.12.2025 року. 31 грудня 2025 року позивача перевели в інший підрозділ тієї ж частини, де він намагався подати рапорт 05.01.2026 року, та йому було відмовлено в прийомі рапорту. До рапортів в якості додатків були додані медичні документи, які вказували на те, що позивач не може виконувати свої службові обов`язки. Внаслідок фізичних навантажень, за час перебування на військовій службі стан здоров`я курсанта ОСОБА_1 погіршився. Ненадання ліків, які потрібно регулярно приймати привело до того, що його переслідують постійні болі шлунку, печія, нудота, блювота з кров`ю та інше. Болі в колінному суглобі стали повсякденною нормою. В 2018 році рішенням призовної комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 визнаний тимчасово непридатний до військової служби. В 2019 році призовною комісією П`ятихатського району Дніпропетровської області зарахований в запас за станом здоров`я, визнаний непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатним у воєнний час. Позивач вважає такі дії відповідача протиправними та такими, що порушують його права, що змусило звернутися до суду.
(б) Позиція Відповідачів
Копія ухвали суду від 19.01.2026 року була доставлена до «Електронного кабінету» відповідача, у встановлений судом строк відповідачем відзив на позовну заяву надано не було, про поважність причин неподання не повідомлено.
Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
ІІІ Процедура та рух справи
19.01.2026 ухвалою Одеський окружний адміністративний суд, прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
ІV. Обставини справи встановлені судом та докази на їх підтвердження
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем Збройних Сил України, 
В 2018 році рішенням призовної комісії П`ятихатського ОРВК Дніпропетровської області визнаний тимчасово непридатний до військової служби. 
В 2019 році призовною комісією П`ятихатського району Дніпропетровської області зарахований в запас за станом здоров`я, визнаний непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатним у воєнний час.
В грудні 2025 року позивач звернувся до Начальника медичної служби-медичного пункту військової частини НОМЕР_1 із рапортом. В якому просив клопотати перед вищим командуванням направити мене на проходження повторного ВЛК та лікування з подальшою реабілітацією та звільненням із Збройних сил України. 
Позивачу було відмовлено в прийомі рапорту та відповідь не надана.
24 грудня 2025 року позивач поштою направив рапорт на адресу військової частини НОМЕР_1 . Отримано відповідачем 26.12.2025 року, що підтверджується матеріалами справи.
31 грудня 2025 року позивача перевели в інший підрозділ тієї ж частини, де він намагався подати рапорт 05.01.2026 року, та йому було відмовлено в прийомі рапорту. 
До рапортів в якості додатків були додані медичні документи, як доказ того, що позивач не може виконувати свої службові обов`язки за станом здоров`я.
Позивач вважає такі дії відповідача протиправними та такими, що порушують його права, що змусило звернутися до суду.
Надаючи належну правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.
IV. Джерела права та висновки суду
Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Згідно ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.
Відповідно до ч. 1-3 ст. 1, ч. 1, 6 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає у тому числі проходження військової служби.
Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Видом військової служби є, в тому числі, військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан, який на підставі Указів Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжувався та станом на час розгляду справи триває.
Позивач пов`язує своє бажання звільнитися з військової служби за станом здоров`я та на підтвердження цих обставин позивач разом з рапортами надавав відповідні копії документів.
Відповідно до п. 233 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008, військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Відповідно до п. 2 Розділу І, п. 1 Розділу ІІ, п. 1-9 Розділу ІІІ «Порядку організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України, затвердженого наказом Міністерства оборони України 06.08.2024 року №531, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07.08.2024 року за №1214/42559, з питань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, а також особистих питань військовослужбовець звертається з рапортом до безпосереднього командира (начальника), а у разі якщо він не може вирішити порушені у рапорті питання,- до наступного прямого командира (начальника). Рапорти подаються в усній та письмовій (паперовій або електронній) формах.
У паперовому рапорті військовослужбовець вказує: найменування посади командира (начальника), якому адресується рапорт; заголовок « ІНФОРМАЦІЯ_1 »; суть порушеного питання; перелік доданих до рапорту документів або їх копій (за потреби); найменування займаної посади; військове звання, власне ім`я та прізвище; дату; особистий підпис.
Командири (начальники) надають відповідь на паперовий рапорт військовослужбовця шляхом накладення резолюції. Непогодження рапорту безпосереднім та/або прямими командирами (начальниками) не перешкоджає подальшому руху рапорту для його розгляду командиром (начальником) або іншою посадовою особою, яка уповноважена приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, та прийняття рішення по суті рапорту. Відмова у задоволенні рапорту має бути вмотивованою.
Якщо для прийняття рішення по суті рапорту недостатньо наданих військовослужбовцем інформації або документів, безпосередній або прямий командир (начальник) військовослужбовця, уповноважений приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, може не погодити рапорт, зазначивши вичерпний перелік підстав та документів (копій документів), які необхідно додати до рапорту для вирішення його по суті.
Командиру (начальнику), уповноваженому приймати рішення стосовно порушеного у рапорті питання, забороняється відмовляти у задоволенні рапорту у разі, якщо до рапорту не додано документів, які є або повинні бути в розпорядженні відповідного командира (начальника).
Усі рапорти, які потребують розгляду (прийняття рішення) командиром військової частини, попередньо обов`язково реєструються службою діловодства.
Забороняється: 1) встановлювати будь-які інші вимоги щодо форми та змісту паперового рапорту, що не передбачені цим Порядком, у тому числі стосовно: подання рапортів з окремих питань виключно написаними власноруч або друкованим способом; недотримання вимог щодо розміру полів, відступів, шрифтів, кольору чорнила чи друку, розміру та якості паперу тощо, які не передбачені цим Порядком; наявності граматичних, синтаксичних чи інших помилок, які не впливають на суть рапорту; 2) відмовляти у розгляді рапорту у разі відсутності доданих документів або інформації, які є або повинні бути в наявності у розпорядженні командира (начальника), створюються/формуються/видаються самим підрозділом та/або можуть бути витребувані підрозділом в іншого підрозділу та/або відповідного закладу охорони здоров`я тощо; 3) вимагати від військовослужбовця попереднього усного погодження паперового або електронного рапорту із безпосереднім або прямим командиром (начальником) перед його фактичним поданням відповідно до положень цього Порядку; 4) відмовляти у прийнятті (реєстрації) власноруч написаних рапортів військовослужбовців.
Початок перебігу строку розгляду паперового рапорту розпочинається із часу подання рапорту, а не часу його реєстрації в службі діловодства. Часом подання паперового рапорту є дата передачі рапорту на погодження безпосередньому командиру (начальнику) військовослужбовця, а у разі відмови в розгляді рапорту безпосереднім командиром (начальником) - дата передачі рапорту прямому командиру (начальнику), з урахуванням вимог пункту 1 цього розділу. У разі направлення рапорту засобами поштового зв`язку часом подання рапорту є дата надходження рапорту до поштового відділення за місцем знаходження відповідного підрозділу.
Розгляд паперового рапорту військовослужбовця всіма його прямими командирами (начальниками) здійснюється: 1) невідкладно, але не пізніше ніж за 48 годин із часу подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які стосуються військової дисципліни, обов`язків особового складу під час виконання бойових наказів (розпоряджень), збереження життя та здоров`я особового складу, відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин; 2) у строк не більше 14 днів із дня подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які не відносяться до питань, визначених підпунктом 1 цього пункту.
Таким чином, з аналізу зазначених положень законодавства, вбачається, що отримання рапорту з доданими документами зобов`язує відповідача, як суб`єкта до повноважень, до компетенції якого належить вирішення питання щодо можливості звільнення позивача з військової служби, прийняти рішення за наслідком розгляду рапорту про звільнення позивача з військової служби або надати мотивовану відмову в такому. Суб`єкт владних повноважень не може утриматись від прийняття рішення, що входить до його виключної компетенції.
Відсутність належним чином оформленого наказу про звільнення позивача з військової служби чи відмову у його звільненні, свідчить про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень в частині розгляду рапорту (рапортів).
Разом з цим, відповідно до положень ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, тобто, позивач має довести звернення з відповідним рапортом про звільнення з військової служби.
В позовній заяві позивач зазначає, що 23.12.2025 року він звернувся до Начальника медичної служби-медичного пункту військової частини НОМЕР_1 із рапортом, в якому просив клопотати перед вищим командуванням направити його на проходження повторного ВЛК, лікування з подальшою реабілітацією та звільненням із Збройних сил України та просить суд зобов`язати відповідача розглянути рапорти від 23.12.2025 року та від 04.01.2026 року, однак слід зазначити, що наявний в справі рапорт від 04.01.2026 року, крім рапорту від 23.12.2025 року, не містить доказів його реєстрації або направлення за допомогою поштового відправлення.
Слід зазначити, що у позивача було право, в разі вчинення перешкод у наданні рапорту від 04.01.2026 року на звільнення, подати його в електронній формі чи шляхом направлення його за допомогою поштового відправлення, однак позивач таким правом не скористався.
Таким чином, позивач не довів належне оформлення та направлення рапорту від 04.01.2026 року, а тому щодо цього рапорту позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо його розгляду та зобов`язання його розглянути не підлягають задоволенню.
Щодо іншого рапорту, слід зазначити, що рапорт, який позивач зазначає як рапорт від 23.12.2025 року, який був направлений за допомогою поштового відправлення, що підтверджується матеріалами справи, суд вважає, що цей рапорт поданий позивачем є належним доказом його подання.
Оскільки цей рапорт позивача про звільнення з військової служби відповідачем по суті не розглянутий та по ньому не прийнято будь-яке рішення, яке б породжувало для позивача юридичні наслідки, в даному випадку відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо його розгляду та належним способом захисту порушених прав в такому випадку є зобов`язання відповідача розглянути цей рапорт та прийняти рішення за результатами його розгляду.
Щодо позовним вимог про зобов`язання відповідача прийняти конкретне рішення про звільнення позивача з військової служби, суд вважає ці позовні вимоги передчасними, оскільки рапорт відповідачем не розглянутий по суті та по ньому не прийнято жодного рішення.
Відповідно до ч 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Відповідачем не надано до суду жодного доказу розгляду рапорту позивача про його звільнення, тобто відповідачем не доведено відсутність протиправної бездіяльності.
Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту від 23.12.2025 року, зобов`язання розглянути цей рапорт по суті та прийняти відповідне рішення обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а в іншій частині позов задоволенню не підлягає.
VI. Розподіл судових витрат
Позивач сплатив судовий збір у сумі 1351,20 грн., який належить до розподілу на користь позивача на підставі ч. 1 ст. 139 КАС України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 77, 161,245, 255, 293, 295 КАС України, суд -
В И Р І Ш И В:
1.Адміністративний позов задовольнити частково.
2.Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту від 23.12.2025 року.
3.Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт від 23.12.2025 року, по суті та прийняти відповідне рішення.
4.У задоволенні решти вимог відмовити.
5.Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1351 (одна тисяча триста п`ятдесят одна) грн. 20 коп.
Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду подається протягом тридцяти днів. Якщо розглянуто справу в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.
Апеляційна скарга подається учасниками справи до П`ятого апеляційного адміністративного суду.
Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 .
Відповідач: Військової частини НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ; ЄДРПОУ НОМЕР_3 .

Суддя Оксана БОЙКО