ПОСТАНОВА
Справа № 137/412/26
13 травня 2026 р. 3/137/211/26 
с-ще Літин
Суддя Літинського районного суду Вінницької області Верещинська Я.С., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли від Управління патрульної поліції у Вінницькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,
ВСТАНОВИВ:
15.03.2026 о 15 год 36 хв, на АД М-30 347км, водій ОСОБА_1 керував вантажним т/з Renault Magnum 460 DXI д.н.з. НОМЕР_2 зі напівпричепом-цистерною д.н.з. НОМЕР_3 у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння, зі згоди водія, проводився на місці зупинки у встановленому законом порядку за допомогою приладу газоаналізатора DRAGER ARMF-0292, результат позитивний 1,42 проміле, тест 707, під час безперервної відео фіксації на портативні реєстратори, чим порушив п.2.9.а. ПДР України.
 
ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю належних та допустимих доказів складу адміністративного правопорушення, розгляд справи просив провести без його участі.
Клопотання мотивоване тим, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що керування транспортним засобом нібито мало місце 15.03.2026 о 15:36:00, водночас долучений до матеріалів справи відеозапис розпочинається лише о 16:36:09, тобто більш ніж через годину після часу, зазначеного у протоколі. На його переконання, у даній справі наявна сукупність істотних порушень вимог законодавства з боку працівників поліції, а саме: 1. недоведеність часу події; 2. відсутність підтвердження виклику «102»; 3. відсутність належних підстав зупинки; 4. відсутність свідків події; 5. неналежне повідомлення ознак сп`яніння; 6. порушення процедури проведення огляду; 7. сумнів щодо належного використання мундштука та його одноразовості; 8. неналежне забезпечення права на медичний огляд; 9. фрагментарність відеофіксації; 10. похідний характер рапорту працівника поліції. У сукупності зазначене свідчить про відсутність належних та допустимих доказів, які б беззаперечно підтверджували вину особи у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Відповідно до вимог ч.1 ст.268 КУпАП суддя вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, що сприятиме досягненню завдань, визначених ст.1, 245 КУпАП, та розгляду справи в межах строків, які передбачені ст.277 КУпАП.
Згідно вимог ст.245 КУпАП, серед ряду завдань провадження у справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її у точній відповідності з законом.
Відповідно до ст.252 КУпАП висновок про наявність чи відсутність у діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження усіх обставин справи в їх сукупності.
Згідно ст.251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, котрі мають значення для правильного вирішення справи.
У відповідності з положеннями ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч.1 ст.130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, -  тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. 
Пунктом 11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року за №1306 «Про правила дорожнього руху».
Пунктами 1.3 та 1.9. Правил дорожнього руху України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які їх порушують, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Так, відповідно до пункту 2.9. «а» Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Разом з тим, як вбачається з матеріалів цієї справи, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, будучи водієм, у вказаній дорожній обстановці, вимог наведених вище Правил дорожнього руху України не дотримався, так як його вина у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, у розумінні наведених вище приписів ст.245, 251-252 КУпАП, доведена належними та допустимими доказами, в їх сукупності, зокрема такими:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №615659 від 15.03.2026, котрий складений 15.03.2026 о 17 год 30 хв у чіткій відповідності з вимогами ст.256 КУпАП та містить необхідні у ньому відомості, зокрема щодо дати, часу, місця та способу вчинення самого адміністративного правопорушення, яке призвело до порушення Правил дорожнього руху України;
- довідкою, виданою старшим інспектором ВАП Т.Ящук, якою підтверджується, що ОСОБА_1 отримував посвідчення водія та протягом поточного року до адміністративної відповідальності за порушення ПДР передбачених статтею 130 КУпАП не притягувався;
- квитанцією приладу Alcotest 7510 ARMF-0292 від 15.03.2026 о 17:00 год із результатом 1,42 ‰;
- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння, у якому зазначено, що огляд проведений у зв`язку з виявленими у ОСОБА_1 ознаками: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Огляд проведено за допомогою Drager прилад ARMF-0292, результат огляду на стан сп`яніння 1,42 ‰. Одночасно, у акті мітиться підпис  ОСОБА_1 про те, що він із результатом згоден;
- відеозаписами з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівників Управління патрульної поліції у Вінницькій області, котрі здійснювали оформлення вчиненого особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, який кореспондується з фактичними обставинами справи та вказує на факт порушення водієм указаних правил в 2.9.«а» Правил дорожнього руху України. Суддя звертає увагу, що такий відеозапис із нагрудного відеореєстратора працівника поліції, є доказом, котрий може підтверджувати факт вчинення водієм порушення Правил дорожнього руху України, про що констатовано у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 15.11.2018 року у справі №678/991/17, адміністративне провадження № К/9901/6128/18.
Беручи до уваги вищевикладене, суддя вважає, що у діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки останній, будучи особою, яка керувала транспортним засобом, перебував у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив пункт 2.9. «а» Правил дорожнього руху України. Адже, у рішенні від 29.06.2007 року по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (OHalloran and Francis v. the United Kingdom, заяви № 15809/02 і 25624/02), Європейським Судом з прав людини постановлено, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Доводи особи, яка притягається до адміністративної відповідальності оцінюються судом критично, оскільки не знаходять свого підтвердження матеріалами справи, наданими доказами та не узгоджуються із відеозаписами, які приєднано до матеріалів справи. Із досліджених в судовому засіданні відеозаписів видно, як поліцейські зупиняють вантажний автомобіль під керуванням ОСОБА_1 , який і не заперечує факту керування т/з, та виявляють у водія ознаки алкогольного сп`яніння. Далі поліцейські проводять огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Drager, попередньо запропонувавши ОСОБА_1 перевірити цілісність упаковки одноразового мундштука до приладу, встановлюють у останнього стан алкогольного сп`яніння із результатом приладу 1,42 ‰. Із результатом огляду  ОСОБА_1 спочатку погодився, потім заперечив, на що поліцейські запропонували йому пройти огляд в закладі охорони здоров`я. ОСОБА_1 спочатку погодився проїхати до лікарні, однак пізніше висловив згоду з результатом огляду, так як відмовився проїхати до закладу охорони здоров`я та вирішив залишитися на місці зупинки до витверезіння. При цьому ОСОБА_1 , на відео, не заперечує факту перебування в стані алкогольного сп`яніння, погоджується з тим, що вживав алкоголь, та натякає на можливість домовитись з працівниками поліції щодо уникнення ним відповідальності.
Крім цього, доводи особи, яка притягається до адміністративної відповідальності щодо незаконної зупинки транспортного засобу працівниками поліції не беруться судом до уваги у зв`язку з тим, що з огляду на правовий аналіз норм ПДР України, не згода водія із причинами зупинки, або його необізнаність про це, не звільняє його від заборони керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, що прямо передбачено п.2.9.а. ПДР, та не пов`язано з причиною зупинки транспортного засобу.
Суд зазначає, що у випадку не згоди особи з причинами зупинки працівниками поліції - вона має можливість, відповідно до п.п.д) п.2.14 ПДР України оскаржити дії поліцейського у встановленому законом порядку, чого ОСОБА_1 зроблено не було.
Інші доводи ОСОБА_1 , зокрема, щодо неповноти відеозаписів з бідікамер поліцейських, не є вирішальними та не спростовують факту вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, адже такий висновок зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження усіх доказів та з`ясування обставин справи в їх сукупності. При цьому, на приєднаному до справи відеозаписі зафіксовані усі необхідні події, які дозволяють суду дійти до вищевказаного обґрунтованого висновку. 
Разом з тим, в судовому засіданні встановлено що вищевказана подія сталась 15.03.2026 о 16 год 36 хв, а не о 15 год 36 хв, як помилково зазначено у протоколі. Факт не співпадіння часу зазначеного у протоколі з фактичним часом вчинення правопорушення, дійсно має місце, але він не є вирішальним у вирішенні питання стосовно наявності у діях  ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
При накладені адміністративного стягнення, на особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, суд враховує обставини, визначені у ст.33 КУпАП, та не вбачає, у розумінні ст.34-35 цього Кодексу обставин, які пом`якшують чи обтяжують відповідальність останнього, у зв`язку з чим, враховуючи характер та суспільну небезпеку вчиненого правопорушення, вважає за необхідне накласти адміністративне стягнення у межах санкції, визначеної у ч.1 ст.130 КУпАП, - у виді штрафу та позбавлення права керувати транспортними засобами.
Відповідно до ст.40-1 КУпАП, особою, на яку накладено адміністративне стягнення, сплачується судовий збір. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.
Відповідно до ст.4 Закону України «Про судовий збір», у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, розмір судового збору становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу. 
При цьому, у матеріалах справи відсутні будь-які дані, котрі б підтверджували звільнення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, від сплати судового збору, а тому, з огляду на викладене вище, із ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу, що становить 665,60 грн (шістсот шістдесят п`ять гривень 60 копійок).
Керуючись ст.33, 40-1, 130, 283, 284, 285 КУпАП, ст.4 Закону України «Про судовий збір», суд
ПОСТАНОВИВ:
Визнати винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та призначити йому адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000,00 грн (сімнадцять тисяч гривень 00 копійок), з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь держави Україна судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу, що становить 665,60 грн (шістсот шістдесят п`ять гривень 60 копійок).
Роз`яснити, що в разі несплати штрафу в п`ятнадцятиденний строк з дня вручення копії постанови правопорушнику, сума штрафу відповідно до ч.2 ст.308 КУпАП буде стягнута в порядку примусового виконання постанови в подвійному розмірі.
Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 10 днів з дня винесення постанови.
Строк пред`явлення даної постанови до виконання становить три місяці.

Суддя: Верещинська Я.  С.