Справа № 589/4444/25 
Провадження № 2/589/813/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2026 року	  	

Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі:
головуючого судді Курбанової А.Р.,
за участю секретаря судового засідання Поронько Ю.О.,
представника позивача Чебанова О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шостка цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,- 

ВСТАНОВИВ:

19.09.2025р. ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» звернулось до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором № 0508779194/2 від 22.11.2020р. в розмірі 92242,5 грн, з яких: 7000 грн 00 коп. заборгованість по кредиту, 85242 грн 50 коп. заборгованість по несплаченим процентам за користування кредитом. В обгрунтування позову посилається на неналежне виконання відповідачем прийнятих на себе договірних зобов`язань з повернення кредиту та сплати процентів. 
Ухвалою суду від 21.10.2025 р. відкрито провадження у даній справі та постановлено здійснити її розгляд в спрощеному позовному провадженні з викликом сторін, також в цій ухвалі роз`яснено відповідачу право подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали.
Представником відповідача - адвокатом Рязанцем А.А. надано відзив на позовну заяву від 19.01.2026 року, в якому він зазначив, що відповідач не визнає позовні вимоги в частині стягнення нарахованих процентів за користування кредитними коштами. Згідно з умовами укладеного між ТОВ «ІНФІНАНС», як кредитором, та ОСОБА_1 договору (акцепту) №0508779194/2 ОСОБА_1 отримав кошти в сумі 7000 грн. строком на 30 днів зі сплатою відсотків в розмірі 1,75 % за один день користування кредитом. Таким чином, строк кредитування був погоджений сторонами та становив 30 днів з нарахуванням 1,75 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Після того сторони не укладали договір про продовження строку дії договору і не погоджували строк кредитування. Доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування кредитом та зміну дати повернення всієї суми кредиту матеріали справи не містять. Нарахування та стягнення процентів за користування позикою та кредитом поза визначеним кредитним договором строком суперечить вимогам ЦК України та висновкам Верховного Суду. Відповідачем позовні вимоги визнаються частково, а саме: 7000 грн. (залишок тіла кредиту) та 3675,00 грн. заборгованості за відсотками. В задоволенні іншої позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики – просить відмовити.
21.01.2026 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якому представник позивача просив задовольнити позов у повному обсязі, зазначивши, що 22.11.2020 між ТОВ «ІНФІНАНС» та ОСОБА_1 укладено договір №0508779194/2. Відповідач не заперечує факт укладання цього договору, отримання грошових коштів та виникнення зобов`язань між сторонами. В тому числі, відповідач не був позбавлений можливості відповідно до статті 15 Закону України «Про споживче кредитування» відмовитися від договору протягом 14 календарних днів від дати його укладення шляхом повідомлення кредитора в письмовій формі з одночасним поверненням грошових коштів, одержаних згідно з цим договором та сплати процентів за період з дня одержання коштів до дня їх повернення за ставкою, встановленою договором про споживчий кредит. Проте, у вказаний строк відповідач від договору не відмовлявся, жодних заперечень щодо його змісту не висловлював, що свідчить про його згоду з умовами укладеного договору. Доказів звернення до кредитодавця відповідач до суду також не надав. У розрахунку заборгованості (і первісного кредитора, і фактора) чітко вказано з чого складається заявлена сума заборгованості, відповідно до яких умов договору та за який період вона була нарахована. В тому числі, зазначена застосована процентна ставка за вказаним договором. Строк дії договору позики 36 календарних місяців. Як вбачається з долучених позивачем наявних у матеріалах справи розрахунків заборгованості відповідача, нарахування відсотків за цим договором проведено за період з 26.11.2020 р. по 21.11.2023 р. включно, тобто виключно в межах строку користування кредитними коштами – 36 календарних місяців з дати його укладення (22.11.2020 року). При цьому цей договір та його умови в судовому порядку не оспорювалися, не визнавалися недійсними, а тому є такими, що відповідають волевиявленню сторін. Вказана заборгованість підтверджується доданими до позовної заяви розрахунками заборгованості, та не спростована відповідачем. Фінансова установа, правонаступником якої за договором факторингу є позивач, виконала всі передбачені кредитним договором умови щодо надання відповідачу кредитних коштів, а останній, за укладеним договором надання позики вказані грошові кошти отримав, однак свої зобов`язання щодо їх повернення відповідно до умов договору не виконав. Посилаючись на вказане, вважає, що позивачем доведено належними та допустимими доказами факт порушення (прострочення) відповідачем взятих на себе зобов`язань за вказаним кредитним договором, а отже просить задовольнити позов у повному обсязі.
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі. 
Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились, від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без участі сторони відповідача. При ухваленні рішення у справі просять врахувати позицію відповідача, викладену у відзиві на позовну заяву, а також заяву про зменшення розміру витрат на правничу допомогу позивачу.
Суд, заслухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовуються вимоги, перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Так, судом встановлено, що між ТОВ «ІНФІНАНС» (далі- Товариство) та ОСОБА_1 (Позичальник), за результатами обміну в електронній формі заявкою-анкетою про отримання кредиту № 3355843 від 26.11.2020 р. /а.с. 23/, пропозицією укласти договір згідно з даною анкетою та акцептом оферти /а.с. 24, 25/, укладено договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 0508779194/2 (далі Договір), невід`ємною частиною якого є Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту за умовами програми «MoneyBOOM Loyal» (далі Правила). За умовами вказаного договору ТОВ «ІНФІНАНС» мало надати відповідачу кредит у розмірі 7000 грн. строком користування кредитом на 30 днів, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 1,75% в день від суми кредиту, в разі неналежного виконання договірних умов процентна ставка - 3,5% (максимальна) в день від суми кредиту. Умовами Договору № 0508779194/2 також передбачено, що строк його дії становить 3 роки /а.с. 25/. Акцептуючи оферту ОСОБА_1 підтвердив, що самостійно перед укладанням Договору повністю ознайомився з Правилами, викладеними на веб-сайті Товариства, проектом Договору і який відповідає умовам даного Договору, та погоджується з ними.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. 
Укладення договору в електронному вигляді відбувається відповідно до процедури, викладеної у Правилах. У разі укладення договору в електронній формі, а саме: на сайті Товариства www.moneyboom.ua, беззаперечним прийняттям (акцептом) умов даного договору Позичальником є проставлення в особистому кабінеті на сайті Товариства спеціальної відмітки про згоду укласти договір на запропонованих Товариством умовах та підписання акцепту. Підписання Позичальником договору відбувається шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Так, відповідач за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором 26.11.2020 року «5f7s1n» підписав електронний кредитний договір, який містив усі істотні умови, і з якими відповідач ознайомився до моменту укладання.
Тобто сторони 26.11.2020 року уклали договір в електронній формі та досягли згоди щодо всіх його істотних умов, а подані позивачем паперові копії електронних документів є допустимими письмовими доказами відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Факт укладення договору відповідачем не оспорюється.
На виконання умов цього договору ТОВ «ІНФІНАНС» відповідачу було надано кредитні кошти у сумі 7000 грн на рахунок № НОМЕР_1 , який ОСОБА_1 зазначив у заявці-анкеті на отримання кредиту № 3355843, що підтверджується листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» за вих. № 2632_250117143149 від 17.01.2025 року, відповідно до якого 26.11.2020 року 18:09:24 відповідачу перерахована сума 7000 грн, номер транзакції в системі iPay.ua - 73627710 /а.с. 36/.
Згідно з ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. У відповідності до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання, в свою чергу, згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. 
Але всупереч наведеним умовам договору та вимогам закону, відповідач належним чином свої зобов`язання за цим договором не виконував, 25.01.2021 р. здійснив оплату в розмірі 7000 грн, яку ТОВ «ІНФІНАНС» зарахувало в погашення процентів, внаслідок чого у відповідача за розрахунком ТОВ «ІНФІНАНС» станом на 11.02.2022р. утворилась заборгованість в розмірі 12862 грн 50 коп., з яких: 7000 грн – сума заборгованості за основною сумою боргу, 5862 грн 50 коп. – сума заборгованості за процентами, нарахованими за період з 26.11.2020 року по 01.02.2021 року /а.с. 37, зворот-38/. 
Слід зазначити, що 11.02.2022 між ТОВ «ІНФІНАНС» та ТОВ «Вердикт-Капітал» було укладено договір факторингу №11-02/22, відповідно до якого ТОВ «ІНФІНАНС» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників, у тому числі за договором №0508779194/2 щодо відповідача /а.с. 41-43/.
Підписаний сторонами цього договору факторингу та скріплений їх печатками Акт приймання-передавання Реєстру боржників від 11.02.2022 підтверджує факт переходу від ТОВ «ІНФІНАНС» до ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги заборгованості за вказаним реєстром /а.с. 43, зворот/.
На виконання умов договору факторингу ТОВ «Вердикт Каптал» сплатило ТОВ «ІНФІНАНС» фінансування, що підтверджується платіжним дорученням № 330110004 /а.с. 43/.
Відповідно до Реєстру боржників від 11.02.2022 до договору факторингу №11-02/22, ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором №0508779194/2 /а.с. 44-45, 46/.
Після відступлення права грошової вимоги, ТОВ «Вердикт Капітал» за період з 11.02.2022 року до 09.01.2023 року донарахував відповідачу проценти за договором, після чого згідно з розрахунком ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість за процентами визначена в сумі 87447 грн 50 коп. /а.с. 39/.
10.01.2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та товариством з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (далі – ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР») укладено договір № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає шляхом продажу новому кредитору належні первісному кредитору, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги первісного кредитора до боржників, зазначених у Реєстрі боржників /а.с. 47-49/.
На виконання умов вказаного договору ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» підписали Акт прийому-передачі Реєстру боржників за договором № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.01.2023 року /а.с. 49, зворот/. Таким чином, як вбачається з Реєстру боржників від 10.01.2023 року до договору № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.01.2023 року /а.с. 51-52, 13/, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» передані вимоги до ОСОБА_1 за договором №0508779194/2.
Слід зазначити, що у матеріалах справи відсутні документи, які б свідчили про визнання договорів факторингу і відступлення прав вимоги недійсними.
За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Після відступлення права грошової вимоги за вказаним договором, позивач за період з 10.01.2023 року до 21.11.2023 року донарахував відповідачу проценти за кредитом, після чого, відповідно до розрахунку ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» остаточна заборгованість за процентами склала 164867,50 грн., з яких заявлено до стягнення 85242 грн 50 коп. /а.с. 40/. 
Частиною 1 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою.
Статтею 514 ЦК України встановлено, щодо нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Однак, всупереч умовам кредитного договору, відповідач не виконав своїх зобов`язань. Після відступлення права грошової вимоги, останній не здійснив жодного платежу для погашення заборгованості за кредитним договором після закінчення строку кредитування, а тому вимоги позову щодо стягнення боргу за тілом кредиту в сумі 7000 грн 00 коп. є правомірними, а визнання позову в цій частині судом приймається. 
Проте, перевіряючи доводи позивача щодо нарахованих процентів за кредитним договором та заперечення сторони відповідача, суд зазначає наступне.
Позивачем заявлені до стягнення проценти за користування коштами в розмірі 85242 грн. 50 коп. за доводами позову, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності, як у межах строку кредитування, так і після закінчення цього строку. Наведене вбачається з дослідженого розрахунку ТОВ «ІНФІНАНС», з розрахунку заборгованості ТОВ «Вердикт Капітал» та розрахунку заборгованості позивача станом на 03.09.2025 року /а.с. 37, зворот-38, 39, 40/.
Відповідно до змісту п.п. 6.1, 6.4 Правил проценти за користування поточною сумою фінансового кредиту нараховуються на суму фінансового кредиту щоденно з дня отримання включно та по день фактичного повернення включно. У випадку прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань щодо повернення кредиту в строк користування ним, що обумовлений в Договорі, проценти за користування кредитом нараховуються по дату фактичного повернення кредиту в повному обсязі, виходячи з максимальної відсоткової ставки з урахуванням положень п. 7.3 Правил.
Згідно з п. 7.1 Правил первинний строк користування кредитом в рамках фінансового кредиту встановлений сторонами у відповідному Договорі може бути пролонгований на строк, що відповідає кількості днів, на яку було первинно видано кредит та який вказаний при оформленні відносин між сторонами в Договорі.
При цьому відповідно до п. 7.2, 7.3 Правил пролонгація кредиту здійснюється в разі дотримання наступних передумов: на момент продовження строк дії Договору не закінчився і для пролонгації строку користування кредитом позичальник має повністю сплатити нараховані проценти за основним боргом за фактичну кількість днів користування кредитом до дня здійснення продовження строку дії поточного кредиту. 
За змістом п. 7.3.6 Правил у випадку неналежного виконання Позичальником умов договору на період прострочення Позичальником строків сплати поточного кредиту та процентів за користування кредитом застосовується максимальна відсоткова ставка (3,5% в день).
Поза межами строку кредитування права Позикодавця забезпечуються в порядку, передбаченому п.9.2 Правил. 
Також згідно з п. 9.2 Правил Позичальник, який прострочив виконання грошового зобов`язання з повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, на вимогу Позикодавця, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 1277,5% річних від простроченої суми, як плата за неправомірне користування чужими грошовими коштами (понаднормове користування грошовими коштами) в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України. Встановлені цим пунктом проценти нараховуються на прострочену суму кредиту та/або процентів за весь час прострочення, починаючи з першого дня прострочення по день фактичної сплати простроченої суми.
Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року (провадження №14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року (провадження № 14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно, Велика Палата Верховного Суду уточнила власний правовий висновок, викладений в пункті 123 постанови від 18.01.2022 у справі № 910/17048/17, щодо можливості нарахування процентів поза межами строку кредитування, визначивши, що в разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за користування кредитом (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором. Якщо умови кредитного договору передбачають можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування, судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, мали на увазі сторони встановлення нарахування процентів як міри відповідальності в певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. «verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem», тобто «слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав»).
Як зазначено вище, договором №0508779194/2 визначений строк кредитування, який становить 30 днів, до 25.12.2020. Саме протягом цього строку ТОВ «ІНФІНАНС» мало право нараховувати відповідачу передбачені цим договором проценти. При цьому, доказів про те, що позичальник ініціював продовження строку кредитування (пролонгацію) відповідно до розділу 7 Правил, позивачем до матеріалів справи не долучено.
Суд не приймає до уваги ствердження позивача щодо строку користування кредитними коштами – 36 календарних місяців з дати укладення Договору, оскільки, як зазначено вище, в договорі чітко визначено строк користування кредитом у 30 днів, який може бути пролонгований лише за наведених вище умов, визначений положеннями розділу 7 Правил.
Слід зазначити, що з наданих представником позивача та досліджених розрахунків встановлено, що проценти нараховані за періоди з 26.12.2020 по 01.02.2021, з 11.02.2022 по 21.11.2023 поза межами строку кредитування, будь-якої неустойки за договором або інфляційних втрат та процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України, п. 9.2 Правил відповідачу не нараховувалось.
Неповернення кредиту в погоджений 30-ти денний строк, не є відкладальною умовою в розумінні ст. 212 ЦК України, яка має наслідком продовження строку дії договору, а є порушенням грошового зобов`язання за укладеним договором, за що настає відповідальність, передбачена ст. 625 ЦК України.
За наведених обставин, нарахування відповідачу процентів за користування кредитом після спливу 30 днів з дня надання кредиту по своїй суті є реалізацією положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка захищає інтереси кредитодавця в разі прострочення позичальником грошового зобов`язання. Слід зауважити, що пункт 7.3.6 Правил в даному випадку з врахуванням принципу contra proferentem визначає лише підвищений розмір відсоткової ставки у разі неналежного виконання Позичальником договірних умов, але не встановлює обов`язку сплачувати проценти поза межами строку кредитування. 
Між тим позивач у позові не заявляв до стягнення з відповідача процентів в порядку, установленому ч. 2 ст. 625 ЦК України, як наслідок прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання за договором, а нарахував їх як проценти за користування кредитом в порядку, встановленому ст. 1048 ЦК України, що не відповідає умовам акцепту оферти, підписаного відповідачем 26.11.2020 року.
Таким чином, нарахування процентів за користування кредитними коштами поза межами строку користування кредитом, який становить 30 днів, є безпідставним. Сума процентів за кредитним договором повинна бути нарахована у погоджений сторонами строк кредитування розмірі 3675 грн 00 коп. (7000 х 1,75 х 30 : 100) за період з 26.11.2020 по 25.12.2020, що також визнається відповідачем. Але, зважаючи на оплату ОСОБА_1 25.01.2021 р. за договором, яку зараховано в погашення процентів, заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами у відповідача відсутня.
При цьому, доказів повернення відповідачем ОСОБА_1 позивачу отриманої в кредит від ТОВ «ІНФІНАНС» за договором №0508779194/2 грошової суми 7000 грн матеріали справи не містять. 
Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Частина 1 ст. 612 ЦК України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, а відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Частина 1 ст. 12 ЦПК України визначає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 2 даної статті учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Частина 2 ст. 13 ЦПК України визначає, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 76, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
З урахуванням наведених висновків щодо неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором зі своєчасного повернення кредиту, суд доходить висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором в розмірі 7000 грн 00 коп. 
На думку суду, наявність та розмір заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» у вказаному вище розмірі витікає з умов укладеної угоди, підтверджується наявними у матеріалах справи документами та не спростовано відповідачем. З огляду на викладене, суд вважає за правомірне позов задовольнити частково. 
Вирішуючи питання щодо судових витрат в справі, суд вважає правомірним покласти на відповідача понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати. 
Так, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати у вигляді судового збору пропорційно розміру задоволених вимог в розмірі 183 грн 86 коп.
Також, позивач просить стягнути з ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 25000 грн. 
В свою чергу, 19.01.2026 року представником відповідача подана заява про зменшення витрат на правничу допомогу, розмір яких вважає завищеним та необґрунтованим. Зазначає, що при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар мас бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Справа, яка розглядається судом є типовою для спорів щодо стягнення заборгованості, позовна заява в більшості тексту складається із типових речень, цитування норм законодавства і т.д., фактично є шаблонною для подібних видів спору. Крім цього, прострочена заборгованість за кредитом становить лише 7000 грн., а тому розмір витрат на правничу допомогу адвоката – 25000 грн. не є співрозмірним розміру збитків. Даний факт підтверджує порушення принципів розумності та обґрунтованості. У зв`язку з чим просить зменшити розмір стягнення з ОСОБА_1 судових витрат, понесених на правову допомогу до 2500 грн.
Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст.137 ЦПК України).
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно з ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано: копію договору № 01-07/2024 про надання правової допомоги від 01.07.2024 р., укладеного між ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» та адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс», копію заявки на надання юридичної допомоги № 306 від 01.08.2025 року, копію прайс-листа АО «Лігал Ассістанс», затверджений рішенням загальних зборів № 01-11/2023 від 01 листопада 2023 року, копію витягу з акту № 13 про надання юридичної допомоги від 31.08.2025 року /а.с. 18-19, 21, 19 зворот-20, 22/.
Оцінюючи співмірність витрат на оплату послуг адвоката, суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.
Верховний Суд вже неодноразово висловлював правову позицію щодо порядку та критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу та їх розподілу, зокрема в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі № 922/1964/21 вказано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20).
Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (п. 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (п.п. 34-36), від 23.01.2014 у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (п. 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
З огляду на викладене, враховуючи обставини справи, надані стороною позивача докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, а також враховуючи, що дана цивільна справа не є справою значної складності, відповідно до ст.19 ЦПК України відноситься до малозначних справ, які розглядаються у спрощеному позовному провадженні, об`єм виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) є незначним, суд дійшов висновку, що заявлений стороною позивача розмір вартості послуг за правничу допомогу у загальній сумі 25000,00 грн не відповідає критеріям реальності (їхньої дійсності і необхідності) та розумності, виходячи з конкретних обставин справи, сталої судової практики і безумовно є занадто завищеним і неспівмірним із предметом даного позову, в зв`язку з чим, на переконання суду 2500,00 грн. буде достатнім відшкодуванням вказаних витрат. 
Таким чином, суд дійшов висновку про те, що з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати за надання професійної правничої допомоги у розмірі 2500 грн 00 коп.
Керуючись ст.ст. 11, 509, 525, 526, 530, 610, 611, 612, 625, 629, 1048, 1054, 1056-1 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 12, 76-81, 83, 141, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд, - 

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 / ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 / на користь товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» /розташованого за адресою: 01133, м. Київ, вул. Мечнікова, буд. 3, офіс 306, ЄДРПОУ 44276926/ заборгованість за договором № 0508779194/2 в розмірі 7000 грн 00 коп. /сім тисяч грн 00 коп./, судовий збір в сумі 183 грн 86 коп. /сто вісімдесят три грн 86 коп./ та витрати на правову допомогу в сумі 2500 грн 00 коп. /дві тисячі п`ятсот грн 00 коп./.
В іншій частині вимог відмовити. 
Рішення суду може бути оскаржено до Сумського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Суддя Шосткинського міськрайонного суду
Сумської області        А.Р.Курбанова