ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

21 травня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/26022/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),
суддів: Лукманової О.М., Божко Л.А., 
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.12.2025 року (головуючий суддя Боженко Н.В.)
у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до відповідачів: Тернівської міської військової адміністрації Павлоградського району Дніпропетровської (відповідач-1), Тернівської міської ради (відповідач-2), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Павлоградська окружна прокуратура про визнання незаконним рішення, -

ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , 12.09.2025 року звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до відповідачів Тернівської міської військової адміністрації Павлоградського району Дніпропетровської (відповідач-1), Тернівської міської ради (відповідач-2), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Павлоградська окружна прокуратура, позивачка просила:
- визнати незаконним рішення Тернівської міської ради від 29.11.2024 року № 835-38/8 в частині «Про розпорядження житлом, спадщиною, яка в судовому порядку визнана відумерлою», щодо квартири АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позову зазначено, на протиправність рішення відповідача, яке є предметом оскарження. Вважає, що рішення Тернівської міської ради від 29.11.2024 року №835-38/8 у частині «Про розпорядження житлом, спадщиною, яка в судовому порядку визнана відумерлою» – є незаконним, прийнятим з порушенням норм чинного законодавства та порушує мої права, оскільки: на момент його ухвалення тривало судове провадження щодо набуття позивачкою права власності на це житло; рішення було ухвалене на основі заниженої вартості майна; заниження вартості призвело до недоотримання бюджетом значної суми мита; позивач була позбавлена можливості реалізувати своє право власності. Вказує, що про існування рішення Тернівської міської ради від 29.11.2024 року № 835-38/8 вона дізналася лише 12.03.2025.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.12.2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що спірним рішенням квартиру не відібрано від позивача, а прийнято до комунальної власності через відумерлість спадщини. Відповідно, скасування такого рішення не вплине на обсяг прав позивача, оскільки прийняття такого рішення не змінило обсягу прав позивача (позивач не перебувала у правовому становищі власника квартири).
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивачем було подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.
Від третьої особи Павлоградської окружної прокуратури надійшов відзив на апеляційну скаргу, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Вказує, що право позивача не порушене спірним рішенням, що вже встановлено в ході судових розглядів цивільних справ за участю позивача та відносно спірної квартири.
Згідно статті 309 КАС апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
Враховуючи, що у період з 10.03.2026 до 19.03.2026 суддя Божко Л.А., яка входить до складу суду, перебувала на лікарняному, а у період з 06.04.2026 до 10.04.2026 головуючий суддя Дурасова Ю.В. брала участь у онлайн-підготовці суддів апеляційних адміністративних судів згідно Календарного плану підготовки суддів для підтримання кваліфікації на 2026 рік, також у період з 14.04.2026 до 15.04.2026 головуючий суддя Дурасова Ю.В. перебувала у відрядженні, що унеможливило розгляд справи у визначений ч. 1 ст. 309 КАС України строк.
При цьому, в період з 04.05.2026 року по 19.05.2026 року колегія суддів у складі Дурасової Ю.В, Божко Л.А., Лукманової О.М. перебувала у черговій щорічній відпустці, тому постанова у цій справі приймається в перші дні після виходу колегії суддів з чергової відпустки.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне. 
Судом першої інстанції встановлено:
Рішенням Тернівської міської ради «Про розпорядження житлом, спадщиною, яка у судовому порядку визнана відумерлою» від 29.11.2024 року №835-38/VIII вирішено:
- прийняти до комунальної власності територіальної громади міста Тернівка в особі Тернівської міської ради Дніпропетровської області квартиру АДРЕСА_1 , вартістю 55000 грн., загальною площею 29 кв.м., спадщина яка в судовому порядку визнана відумерлою та поставити на баланс Комунального підприємства «Тернівське житловокомунальне підприємство».
Позивач, вважає таке рішення відповідача протиправним.
Суд першої інстанції в задоволенні позову відмовив.
Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи. 
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ч. 1-5 ст. 1277 Цивільного кодексу України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцезнаходженням нерухомого майна, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходженням основної частини рухомого майна зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.
У разі якщо на об`єкті нерухомого майна на момент відкриття спадщини знаходиться рухоме майно, що входить до складу спадщини, таке рухоме майно переходить у власність територіальної громади, якій передано нерухоме майно.
Заява про визнання спадщини відумерлою може також бути подана кредитором спадкодавця, а якщо до складу спадщини входять земельні ділянки сільськогосподарського призначення - власниками або користувачами суміжних земельних ділянок. У такому разі суд залучає до розгляду справи органи місцевого самоврядування за місцезнаходженням нерухомого майна, що входить до складу спадщини.
Особи, які мають право або зобов`язані подати заяву про визнання спадщини відумерлою, мають право на одержання із Спадкового реєстру інформації про заведену спадкову справу та видане свідоцтво про право на спадщину.
Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини.
Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцезнаходженням нерухомого майна, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходженням основної частини рухомого майна.
Територіальна громада, яка стала власником відумерлого майна, зобов`язана задовольнити вимоги кредиторів спадкодавця, що заявлені відповідно до статті 1231 цього Кодексу. 
Якщо власниками відумерлого майна стали декілька територіальних громад, вимоги кредиторів спадкодавця задовольняються територіальними громадами пропорційно до вартості відумерлого майна, набутого у власність кожною з них.
Спадщина, не прийнята спадкоємцями, охороняється до визнання її відумерлою відповідно до статті 1283 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 року №280/97-ВР Сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Згідно ст. 25 Закону №280/97-ВР сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.
За ч. 1 ст. 60 Закону №280/97-ВР територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, корпоративні права в юридичних особах, у тому числі банках, страхових компаніях чи інших господарських товариствах, майно житлового фонду, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. 
Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.
Застосовуючи вищевикладені положення до обставин цієї справи спір в даній справі значною мірою походить від попередніх правовідносин учасників справи.
Такі правовідносини мали місце в межах наступних судових спорів:
1) справа №194/1192/16-ц: згадана в поясненнях третьої особи як судова справа, в матеріалах якої наявні докази оціночної вартості квартири 50-55 тисяч гривень. 
В цій справі позивач заявляла позов про визнання за нею права власності за набувальною давністю на відповідну квартиру. Судовий розгляд завершено ухвалою від 10 травня 2018 року про залишення позову без розгляду через неявки позивача.
2) справа №194/647/19: згадана в поясненнях прокурора як судова справа, в якій встановлені обставини щодо спадкування спірної квартири. 
В цій справі прокурор заявляв вимоги про визнання спадщини (квартири) відумерлою. Судовий розгляд завершено постановою Верховного Суду від 10 листопада 2021 року, якою відмовлено у задоволенні заяви прокурора.
3) справа №194/25/22: згадана в поясненнях прокурора як судова справа, в якій встановлені обставини щодо обсягу прав позивача щодо спірної квартири. 
В цій справі позивач заявляла вимоги про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю. Судовий розгляд завершено постановою суду апеляційної інстанції від 26.01.2023 року, якою підтверджено законність відмови у задоволенні позові.
4) справа №194/624/22: одна зі справ, на яку посилались усі учасники справи, на її підставі прийнято рішення, яке є предметом оскарження. 
В цій справі прокурор заявляв вимоги про визнання спадщини (квартири) відумерлою. Судовий розгляд завершено рішенням від 05.03.2024 року, яким заяву задоволено.
5) справа №194/332/24: одна зі справ, на яку посилались усі учасники справи. 
В цій справі позивач заявляє позовні вимоги про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю. Судовий розгляд наразі триває в суді апеляційної інстанції – перегляд ухвали суду про закриття провадження через тотожність спорів зі справою №194/25/22.
Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що позивач вказує, що на дату ухвалення спірного рішення Тернівської міської ради від 29.11.2024 року № 835-38/8 в частині «Про розпорядження житлом, спадщиною, яка в судовому порядку визнана відумерлою», щодо квартири АДРЕСА_1 - тривало судове провадження щодо набуття позивачем права власності на це майно.
Також, колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що рішенні Тернівської міської ради від 29.11.2024 року № 835-38/8 вказано, що воно прийнято на підставі «рішення Тернівського міського суду від 05.03.2024р у справі №194/624/22». 
Слід зазначити, що рішення Тернівського міського суду від 05.03.2024р у справі №194/624/22 набрало законної сили 11.04.2025 року.
Пунктом 9 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість судового рішення.
Обов`язковість судового рішення - це фундаментальний конституційний принцип, згідно з яким рішення суду, що набрало законної сили, є беззаперечним для виконання всіма органами влади, посадовими особами, підприємствами та громадянами на всій території України. Держава гарантує його реалізацію та примусове виконання.
Отже, рішення Тернівського міського суду від 05.03.2024р. у справі №194/624/22, яке набрало законної сили 11.04.2025 року, підлягає обов`язковому виконанню всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України
При цьому, судовий контроль наявності підстав для визнання відповідної квартири відумерлою спадщиною здійснювався судом у справі №194/624/22. 
Матеріалами справи підтверджується, що позивач була обізнана про існування такої справи (№194/624/22) та, зокрема, була її учасником. 
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що незалежно від обізнаності позивача про це судове провадження та ставлення до нього, наявність рішення суду, яке набрало законної сили, унеможливлює будь-які інші варіанти поведінки відповідача, окрім як здійснення дій на виконання рішення суду, яке набуло законної сили.
Щодо наявності провадження у справі №194/332/24 про набуття позивачем права власності на квартиру за набувальною давністю, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне. 
Матеріалами справи підтверджується, що дійсно, провадження у справі №194/332/24 не завершено і на даний час не ухвалено рішення суду у цій справі.
Водночас, на момент прийняття рішення Тернівської міської ради від 29.11.2024 року № 835-38/8 існувало рішення суду у справі №194/624/22, яке набрало законної сили та фактично передбачало необхідність відповідачу прийняти рішення щодо спадщини, що визнана в судовому порядку відумерлою. 
Судовий розгляд справи №194/332/24 не впливає на поведінку відповідача виконати рішення у справі, що набуло законної сили.
На думку колегії суддів апеляційної інстанції помилковими є посилання позивача на порушення правової визначеності, оскільки ігнорування відповідачем рішення суду у справі №194/624/22, яке набрало законної сили, є порушенням правової визначеності, оскільки обов`язковість судового рішення є однією з основних складових принципу правової визначеності.
Таким чином відповідач мав підстави прийняти рішення, яке є предметом оскарження, на підставі результатів судового розгляду справи №194/624/22. 
В свою чергу результати судового розгляду справи №194/332/24 матимуть таку ж силу та можуть створити підстави для змін правового статусу учасників справи, однак лише після набрання рішенням суду законної сили. 
Саме по собі існування відповідного провадження (у справі №194/332/24) не було перешкодою для прийняття відповідачем рішення від 29.11.2024 року №835-38/8 щодо спадщини, що визнана в судовому порядку відумерлою.
Як наслідок, зазначені доводи позивача спростовуються.
Також позивач вказувала, що рішення відповідача від 29.11.2024 року №835-38/8 ухвалено виходячи з заниженої вартості майна.
З цього приводу суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Згідно п. 8 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду.
Частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Згідно із вищевказаними нормами права, особа має право звернутись до адміністративного суду з позовом у разі, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача (суб`єкта владних повноважень) порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. 
Обставини дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач.
У розумінні Кодексу адміністративного судочинства України захист прав, свобод та інтересів осіб, за загальним правилом, є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.
Отже, адміністративне судочинство спрямоване на справедливе вирішення судом спорів з метою захисту саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин. Обов`язковою умовою визнання протиправними рішень суб`єкта владних повноважень є доведеність позивачем порушених його прав та інтересів цим рішенням суб`єкта владних повноважень.
Крім того, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для відновлення порушеного права у зв`язку із прийняттям рішення суб`єктом владних повноважень особа повинна довести, яким чином відбулось порушення її прав.
Разом з цим, порушення вимог закону рішенням чи діями суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх протиправними, оскільки обов`язковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушення його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями чи рішенням з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.
Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. 
Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 27.03.2025 року у справі №740/5162/21.
Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен установити, що в зв`язку з прийняттям рішення чи вчиненням дій (допущення бездіяльності) суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача.
Підставами для визнання протиправним та скасування рішення суб`єкта владних повноважень є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. 
При цьому обов`язковою умовою скасування такого рішення є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі.
Передумовою захисту прав позивача є його матеріально-правова заінтересованість у справі.
Відповідно до правового висновоку який міститься у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 13.03.2024 року у справі №344/16763/17.
У розумінні Кодексу адміністративного судочинства України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.
Отже, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. 
Як наслідок, для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем.
Вказане відповідає правовій позиції у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 07.07.2023 року у справі №826/14325/16.
Таким чином, позивач повинна довести, що вартість майна, за яким воно приймається відповідачем, впливає на її права. 
При цьому таке порушення прав мало існувати на дату прийняття рішення від 29.11.2024 року №835-38/8. 
Матеріалами справи підтверджукється, що в межах судового розгляду справи №194/624/22 відповідну квартиру визнано відумерлою спадщиною, при цьому, позивач брала участь у розгляді такої справи і заявляла свої вимоги щодо квартири.
Водночас, під час розгляду цієї справи мало місце закриття провадження судом першої інстанції через існування спору про право (через вимоги саме позивача у справі №194/332/24), однак апеляційним судом відповідна ухвала суду скасована (постанова від 16.01.2024 року) та підтверджено можливість вирішення судом питання про визнання спадщини відумерлою.
Визнання судом відсутності спору свідчить, що права та законні інтереси позивача та інших осіб не порушуються через відсутність спору про право взагалі (з будь-ким).
Отже, вказані обставини на обсяг прав позивача не впливають.
Як наслідок, зазначені доводи позивача також спростовані.
Також позивач зазначає, що заниження вартості майна призвело до недоотримання бюджетом значної суми.
Однак позивач не є особою, яка здійснює повноваження в інтересах місцевого самоврядування щодо наповнення місцевого бюджету. 
Відповідач та третя особа (Павлоградська окружна прокуратура) в свою чергу зауважували, що вартість квартири АДРЕСА_1 у сумі 50 000-55 000 грн визначена довідкою судового експерта приватного підприємця Копилової Віри Миколаївни від 23.09.2016 №120, виданою ОСОБА_1 , яку вона долучила до своєї позовної заяви про визнання права власності за набувальною давністю у справі №194/1192/16-ц.
Слід також зазначити, що позивачем надавався висновок експерта від 24.04.2023 року №7/23. 
Водночас, докази доведення такого висновку відповідачу в матеріалах справи відсутні.
Слід взяти до уваги, що у наданому позивачем висновку експерта не міститься повідомлення про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384, 385 Кримінального кодексу України, в зв`язку з чим такий висновок в цілому може бути визнаний як неналежний доказ.
Таким чином вказані доводи позивача також спростовуються.
Стосовно доводів позивача, що вона була позбавлена можливості реалізувати своє право власності, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.
Обсяг прав позивача перевірено в межах справ №194/25/22 та №194/624/22, в яких фактично встановлено відсутність прав позивача на спірну квартиру.
Натомість, повторна перевірка прав позивача на зазначену квартиру здійснюється у межах справи №194/332/24.
Після набуття рішенням суду у справі №194/332/24 законної сили, остаточно буде визначено обсяг прав позивача, що створить правові наслідки для реалізації таких прав.
Відповідно, на дату прийняття рішення від 29.11.2024 року №835-38/8 відповідачем права позивача не порушені, а в разі встановлення у позивача права на спірну квартиру, вони будуть захищені іншим судовим рішенням.
Також слід зауважити, що спірним рішенням квартиру не відібрано від позивача, а прийнято до комунальної власності через відумерлість спадщини. 
Скасування рішення від 29.11.2024 року №835-38/8 не вплине на обсяг прав позивача, оскільки прийняття відповідачем рішення від 29.11.2024 року №835-38/8 не змінило обсягу прав позивача.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.
Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову.
Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи позивача спростовуються доводами, викладеними відповідачами та нормами законодавства, що регулює дані правовідносини. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.
Керуючись 241-245, 250, 311, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.12.2025 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття 21.05.2026 та в силу ст. 328 КАС України постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова 

суддя О.М. Лукманова 

суддя Л.А. Божко