Справа № 740/2280/26 
Провадження № 2/740/1923/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2026 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:
головуючого - судді Карпуся І.М.,
із секретарем судового засідання Кубрак Н.М.,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Лосинівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,

встановив:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, у якому просить визнати за нею право власності у порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Позов аргументовано тим, що житловий будинок АДРЕСА_1 мав статус колгоспного двору. Станом на 15.04.1991 у будинку були зареєстровані та проживали батьки позивачки: ОСОБА_2 (голова колгоспного двору) та ОСОБА_3 (член колгоспного двору). Таким чином, кожному з членів колгоспного двору належало по частці у майні двору. 
ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позивачка прийняла спадщину після померлої матері, звернувшись у встановлений законом шестимісячний строк до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.
ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Позивачка прийняла спадщину після померлого батька, звернувшись у встановлений законом шестимісячний строк до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.
Таким чином, ОСОБА_1 фактично стала власницею вищезазначеного житлового будинку в цілому.
Проте, у зв`язку з належністю житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 до категорії «колгоспний двір», нотаріусом відмовлено позивачці у оформленні її спадкових прав на будинок після померлих батьків.
Ухвалою судді 05.05.2026 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання по справі.
Учасники справи у підготовче судове засідання не з`явились.
Позивачка у позові просила про розгляд справи без її участі.
Представник відповідача подала заяву про розгляд справи за їх відсутності та визнання позовних вимог.
У відповідності до ч. 3 ст. 211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Згідно ч.3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.
Дослідивши матеріали справи та з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 мало статус колгоспного двору і станом на 15.04.1991 в будинку мешкали: ОСОБА_2 – голова колгоспного двору, ОСОБА_3 – член колгоспного двору (а.с. 11).
З довідки КП «Ніжинське МБТІ» № 00351 від 13.03.2026 та довідки № 107 від 16.03.2026 КП «Ніжинське МБТІ» вбачається, що станом на 31.12.2012 житловий будинок АДРЕСА_1 в цілому зареєстрований за колгоспним двором, головою якого є ОСОБА_2 , згідно свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого 10.02.1992 виконавчим комітетом Ніжинської районної ради народних депутатів на підставі рішення № 79 від 24.03.1989 (а.с. 12-14) 
Згідно ст. 120 ЦК УРСР колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.
Відповідно до ч.2 ст.123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.
Колгоспний двір був припинений 15 квітня 1991 року, коли відповідно до постанови Верховної Ради Української РСР № 885-ХІІ був введений в дію Закон України «Про власність».
Таким чином, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мали рівне право на майно колгоспного двору, а значить, і на вказаний вище житловий будинок з господарськими спорудами, тобто по 1/2 частці кожен.
Позивачка ОСОБА_1 доводиться дочкою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження НОМЕР_1 (а.с.20).
ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 (а.с. 9).
Згідно копії спадкової справи №24/2024, заведеної до майна ОСОБА_3 приватним нотаріусом Ніжинського районного нотаріального округу Чернігівської області Чумак Л.В., спадщину за законом після померлої прийняла її дочка – ОСОБА_1 , звернувшись до нотаріуса у встановлений законом строк із заявою про прийняття спадщини, а чоловік померлої ОСОБА_2 подав заяву про відмову від спадщини.
Таким чином, позивачка набула право на належну спадкодавцю ОСОБА_3 1/2 частку будинку АДРЕСА_1 .
ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 (а.с.8).
Копією спадкової справи №35/2025, заведеної до майна ОСОБА_2 приватним нотаріусом Ніжинського районного нотаріального округу Чернігівської області Чумак Л.В., підтверджується, що спадщину після нього за законом прийняла його дочка ОСОБА_1 , успадкувавши, в тому числі, і належну спадкодавцю 1/2 частку спірного житлового будинку.
Постановою від 09.04.2026 приватним нотаріусом Ніжинського районного нотаріального округу Чумак Л.В. відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ОСОБА_2 на житловий будинок АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим, що у правовстановлюючому документі на вказаний будинок не зазначено усіх співвласників (членів колишнього колгоспного двору) та розміру належних їм часток.
У роз`ясненнях, наданих у п. 23 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.
Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. 
Відповідно до ст.1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).
Згідно із ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини ( ч.1 ст.1220, ч.1 ст.1270 ЦК України).
За змістом ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною (ч. 1, 5 ст. 1273 ЦК України).
Статтею 41 Конституції України гарантовано право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. 
Частиною першою статті 316 ЦК України поняття права власності визначено як право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. 
Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). 
Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Згідно п.4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом МЮУ № 296/5 від 22.02.2012 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна.
Отже, у зв`язку з належністю спірного будинку до категорії «колгоспний двір», позивачка позбавлена можливості відновити свої права у позасудовому порядку шляхом звернення до нотаріуса, а тому її права підлягають судовому захисту шляхом визнання за нею права власності.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та визнання за ОСОБА_1 права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після померлих ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . 
Керуючись ст.ст. 15,16, 200, 263 - 265 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .
На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Суддя    І.М. Карпусь