ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/21312/25
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2026 року
Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ланкевича А.З., розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Приватного підприємства «БІНАР-2000» до Львівської митниці Державної митної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, -
в с т а н о в и в :

Позивач звернувся з позовною заявою, в якій просить визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про коригування митної вартості №UA209000/2025/900277/2 від 07.05.2025 року та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209170/2025/000672 від 07.05.2025 року.
Посилається на те, що при митному оформленні товару, який ввозився на територію України, позивач визначив його митну вартість за основним методом – ціною договору (контракту), вказавши її у декларації митної вартості, до якої підприємством було також додано документи, що підтверджують заявлену митну вартість товару згідно з переліком, визначеним Митним кодексом України (далі – МК України). На думку позивача, митний орган безпідставно не визнав заявлену митну вартість та незаконно прийняв рішення про відмову у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товару та коригування його митної вартості, застосувавши резервний метод 2ґ (ст.64 МКУ). Позивач не погоджується із зазначеними в рішенні про коригування митної вартості доводами митного органу та стверджує, що подані підприємством до митного оформлення та додатково на вимогу митного органу документи містять достатньо відомостей, що визначають та підтверджують числові значення складових митної вартості товару. На підставі наведеного вважає, що рішення відповідача про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/900277/2 від 07.05.2025 року та похідна від нього картка відмови є протиправними та такими, що підлягають скасуванню. Просить позов задовольнити повністю.
Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому посилається на те, що обов`язок доведення ціни товару лежить на декларанті, і саме декларант має довести, що ним правильно здійснено розрахунки митної вартості, в т.ч. обрано метод визначення митної вартості товару. При цьому митний орган, у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи. Вказав, що необхідність витребування документів є передусім способом упевнитися в тому, що декларант правильно визначив митну вартість. У спірному випадку, подані позивачем до митного оформлення документи містили розбіжності та не містили всіх необхідних відомостей для підтвердження заявленої митної вартості імпортованого товару; крім того, позивач не надав усі додатково витребувані відповідачем документи, що не дало митному органу можливість підтвердити заявлені складові митної вартості товарів. Зважаючи на викладене, вважає, що рішення про коригування митної вартості товарів є правомірним і підстав для його скасування немає. Просить відмовити в задоволенні позову повністю.
Ухвалою судді від 27.10.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Ухвалою суду від 30.10.2025 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.
Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Приватне підприємство «БІНАР-2000» (місцезнаходження: вул.Вербова, 39, м.Львів, 79058; код ЄДРПОУ: 31145876) зареєстроване як юридична особа. Основним видом економічної діяльності вказаного підприємства є оптова торгівля.
08.05.2018 року між «XIANTAO MAOSHENG PLASTIC PRODUCTS Co., Ltd.» (Китайська Народна Республіка), як продавцем, та ПП «БІНАР-2000», як покупцем, укладено Контракт купівлі-продажу №4 (далі – Контракт), за умовами якого продавець продає, а покупець купує згідно з цим Контрактом товар, асортимент, кількість і ціна якого визначаються у додатках та специфікаціях до Контракту, що є його невід`ємними частинами.
Відповідно до додатку №17а від 28.08.2021 року до Контракту, а також специфікацій №47 від 09.12.2024 року, №48 від 03.02.2025 року, №49 від 14.02.2025 року, сторони погодили поставку, зокрема, виробів медичного призначення – медичних халатів з еластичним манжетом розміру XL у кількості 20 050 штук та розміру 2XL у кількості 30 650 штук на загальну фактурну вартість 12179,75 дол. США.
07.02.2025 року сторонами Контракту складено комерційний інвойс №UBI2403106 від 18.02.2025 року на загальну суму 12179,75 дол. США, в якому вказано посилання на Контракт №4 від 08.05.2018 року. Умовами поставки за специфікаціями погоджено: FOB Wuhan (Інкотермс).
На підставі Контракту №4 від 08.05.2018 року, додатку №17а від 28.08.2021 року, специфікацій №47, №48, №49 та інвойсу №UBI2403106 від 18.02.2025 року, ПП «БІНАР-2000» ввезло на митну територію України товар, а саме: вироби медичного призначення – медичні халати з еластичним манжетом розміру XL у кількості 20 050 штук та розміру 2XL у кількості 30 650 штук, виробництва компанії «XIANTAO MAOSHENG PLASTIC PRODUCTS Co., Ltd.», Китайська Народна Республіка (далі – товар).
Декларант позивача, з метою митного оформлення товару, подав до Львівської митниці електронну митну декларацію №25UA209170038087U5 від 06.05.2025 року, відповідно до якої було заявлено до митного оформлення імпортний товар з найменуванням, описом та характеристикою, зазначеними у графі 31 митної декларації.
Умови поставки – FOB Wuhan (графа 20 декларації).
Митна вартість товару визначена за ціною контракту (основним методом) в розмірі 12179,75 дол. США (графа 22 декларації).
Одночасно декларантом до митного контролю, разом з митною декларацією №25UA209170038087U5, в якості підстави для застосування основного методу було надано документи, зазначені у графі 44 митної декларації, а саме: контракт №4 від 08.05.2018 року з додатком №17а від 28.08.2021 року та специфікаціями №47 від 09.12.2024 року, №48 від 03.02.2025 року, №49 від 14.02.2025 року; комерційний інвойс №UBI2403106 від 18.02.2025 року; пакувальний лист №28 від 18.02.2025 року; сертифікат якості №28 від 18.02.2025 року; пропозиції про замовлення №29 від 09.12.2024 року та №28 від 23.10.2024 року; проформи-інвойси №UBI24039106TR від 14.02.2025 року та №UBI2403106 від 09.12.2024 року; CMR №466662 від 30.04.2025 року; сертифікат про походження товару №С2577079277Х0011 від 05.03.2025 року; коносамент №152580003604 від 18.02.2025 року; рахунок-фактуру №LS-4641652 від 01.05.2025 року; декларацію про відповідність №UA.TR.753.D.31145876/PMPSU/DEC/001 від 02.11.2020 року.
Митний орган повідомив декларанта, що документи не містять достатньої інформації, необхідної для визначення числових значень складових митної вартості, та запропонував надати додаткові документи за визначеним переліком.
У свою чергу, декларант позивача надав платіжні інструкції в іноземній валюті №166 від 13.02.2025 року, №167 від 19.02.2025 року, №173 від 11.03.2025 року, №176 від 03.04.2025 року, №178 від 25.04.2025 року; калькуляцію витрат №UBI2403106 від 18.02.2025 року; копію митної декларації країни відправлення №471420250000014378 від 18.02.2025 року; прайс-лист від 09.12.2024 року; видаткові накладні №108 від 14.01.2025 року, №441 від 30.01.2025 року, №308 від 21.01.2025 року, №27 від 02.01.2025 року, №152 від 13.01.2025 року, №837 від 03.03.2025 року; копію договору поставки №28/08 від 25.12.2022 року з додатками; копії податкових накладних №19 від 02.01.2025 року, №151 від 13.01.2025 року, №178 від 14.01.2025 року, №295 від 21.01.2025 року, №420 від 30.01.2025 року; довідку ДП «Держзовнішінформ» від 24.02.2025 року №3-3/169; копію договору №112020 про транспортно-експедиторське обслуговування від 20.11.2020 року. Крім того, просив визнати та погодити митну вартість на основі вже поданих та додаткових документів.
07.05.2025 року Львівською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/900277/2, в графі 33 якого було вказано:
«В рамках реалізації положень статей 52, 53, 54, 55, 58, 335 Митного кодексу України (далі – МКУ), за результатами опрацювання документів, наданих для підтвердження заявленої митної вартості товару, митна вартість не може бути визнана з наступних причин: – подані до митного оформлення документи згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій та третій статті 53 МКУ, не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар; – надані декларантом на запит митного органу документи не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена.
За результатами проведеного опрацювання встановлено наступне:
- у наданому до митного оформлення рахунку на оплату транспортно-експедиційних послуг №LS-4641652 від 01.05.2025 року зазначено, що такий виставлений на підставі договору №112020 від 20.11.2020 року. Вищевказаний договір декларантом до митного оформлення не надано;
- у наданому до митного оформлення проформі-інвойсі надання послуг по морському перевезенню №UBI24039106TR від 14.02.2025 року зазначено, що оплата здійснюється шляхом 100% передоплати. Будь-які платіжні документи, що підтверджують оплату отриманих послуг за проформою-інвойсом №UBI24039106TR від 14.02.2025 року, декларантом до митного оформлення не надано;
- у графах 16 та 23 наданої до митного оформлення CMR №466662 від 30.04.2025 року наявні штампи перевізника Peilin Andrii, однак документи, що визначають договірні відносини з Peilin Andrii, відсутні;
- для підтвердження оплати за оцінювані товари декларантом надано платіжні інструкції в іноземній валюті №166 від 13.02.2025 року на суму 15177,00 дол. США (гр.70 «призначення платежу», згідно специфікації №47); №178 від 25.04.2025 року на суму 10000,00 дол. США (гр.70 «призначення платежу», згідно Специфікацій №47 та №50); №173 від 11.03.2025 року на суму 17278,75 дол. США (гр.70 «призначення платежу», згідно Специфікацій №48 та №50); №167 від 19.02.2025 року на суму 15023,50 дол. США (гр.70 «Призначення платежу»: згідно Специфікацій №45 та №47); №176 від 03.04.2025 року на суму 15451,90 дол. США (гр.70 «Призначення платежу»: згідно Специфікацій №47, №49 та №51). Вартість товару, визначена у вищезазначених Специфікаціях, не відповідає загальним сумам по банківських платіжних документах, а Специфікації №45, №50, №51, №52 декларантом до митного оформлення не надано, що в свою чергу не дає можливості ідентифікувати платіжні документи з даною поставкою.
Крім того, вказано: «Зважаючи на викладене, відповідно до вимог п.2 ч.6 ст.54 МК України, у зв`язку з неподанням декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч.ч.2-4 ст.53 МК України, Львівська митниця не визнає заявлену митну вартість.
Проведено консультації з декларантом згідно із ст.57 МК України.
Неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст.59 МК України) та методу 2б (ст.60 МК України) з причини відсутності в митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст.62 МК України) та методу 2г (ст.63 МК України) з причини відсутності в митного органу вартісної основи для розрахунку митної вартості. Застосовано метод 2ґ (ст.64 МК України).
Джерелом інформації для коригування митної вартості: товару №1 слугувала МД №UA100100/2025/431034 від 30.04.2025 року, де рівень митної вартості становить 7,51 дол. США/кг. Коригування на обсяг партії, умови поставки, комерційні умови не здійснювалось.».
Одночасно митним органом складено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209170/2025/000672 від 07.05.2025 року.
Вважаючи протиправними рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/900277/2 від 07.05.2025 року та картку відмови №UA209170/2025/000672 від 07.05.2025 року, позивач звернувся до суду з позовом про їх скасування.
Вказані обставини та зміст спірних правовідносин підтверджені наявними у справі доказами.
Вирішуючи спір, суд застосовує наступні норми права.
Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відносини, з приводу яких виник даний спір, регулюються Митним кодексом України.
Відповідно до положень п.п.23, 24 ч.1 ст.4 МК України, митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.
Згідно ст.ст.49, 50 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.
Відповідно до ч.1 ст.51, ч.1 ст.52 МК України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Як встановлено ч.2 ст.52 МК України, декларант зобов`язаний: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (ч.5 ст.53 МК України).
З аналізу наведених норм вбачається, що положення ст.53 МК України містять вичерпний перелік документів, що подається декларантом органу доходів і зборів для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.
Дана норма кореспондується з положеннями ст.318 МК України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
Відповідно до ч.3 ст.53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.
Згідно зі ст.54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Частиною 5 ст.54 МК України передбачено право органу доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, а у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.
Відповідно до ч.6 ст.54 МК України, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Згідно з ч.1 ст.55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування (ч.2 ст.55 МК України).
Декларант може провести консультації з органом доходів і зборів з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в органі доходів і зборів (ч.5 ст.55 МК України).
Статтею 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 (визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів) і 60 (визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів) Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 (визначення митної вартості на основі віднімання вартості) Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 (визначення митної вартості товарів на основі додавання вартості (обчислена вартість) Кодексу.
При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.
У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.58 МК України, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у п.2 ч.1 ст.57 цього Кодексу.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.64 МК України, у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.
Системний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що основним методом визначення митної вартості товарів є перший метод (за ціною договору), але обов`язок довести задекларовану митну вартість товару лежить на декларанті. Декларант при митному оформленні імпортованого товару зобов`язаний надати документи за переліком, визначеним ч.2 ст.53 МК України. Митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Необхідність витребовування додаткових документів передусім є способом упевнитися у тому, що декларант правильно визначив митну вартість.
Водночас повноваження контролюючого органу витребовувати додаткові документи стосується тільки тих документів, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст.53 МК України. Не надання декларантом витребовуваних контролюючим органом документів може бути підставою для коригування митної вартості у випадку, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують об`єктивних сумнів щодо достовірності наданої декларантом інформації.
Неподання декларантом документів, зазначених у ч.ч.2-4 ст.53 МК України, не тягне для нього безумовних негативних правових наслідків. Неподання таких документів може тягнути за собою відмову в митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та, відповідно, коригування митної вартості товарів лише в тому разі, коли у митниці будуть обґрунтовані підстави вважати, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість.
При перевірці судом у разі оскарження декларантом рішення про коригування митної вартості підлягають встановленню обставини та відомості, щодо яких у митного органу виникли сумніви, обґрунтованість причин та підстав витребовування додаткових документів, неможливості визначення митної вартості за обраним декларантом методом та поданими й додатково витребовуваними документами.
У цій справі суд встановив, що позивач визначив митну вартість товарів за ціною договору, яка зазначена в комерційному інвойсі №UBI2403106 від 18.02.2025 року на суму 12179,75 дол. США.
На підтвердження заявленої митної вартості товару позивач надав митному органу разом з митною декларацією №25UA209170038087U5 документи, визначені ч.2 ст.53 МК України та зазначені у гр.44 митної декларації, а саме: контракт №4 від 08.05.2018 року з додатком №17а від 28.08.2021 року та специфікаціями №47, №48, №49; комерційний інвойс №UBI2403106 від 18.02.2025 року; пакувальний лист №28 від 18.02.2025 року; сертифікат якості №28 від 18.02.2025 року; пропозиції про замовлення №29 та №28; проформи-інвойси №UBI24039106TR від 14.02.2025 року та №UBI2403106 від 09.12.2024 року; CMR №466662 від 30.04.2025 року; сертифікат про походження товару; коносамент №152580003604 від 18.02.2025 року; рахунок-фактуру №LS-4641652 від 01.05.2025 року; декларацію про відповідність.
Аналіз вказаних документів дає підстави зробити висновок про те, що позивач до митного оформлення надав усі обов`язкові документи на підтвердження митної вартості товару, що передбачені ч.2 ст.53 МК України, які дають змогу визначити вартість товару за ціною договору. При цьому, надані позивачем документи кореспондуються між собою та містять чітку, недвозначну і зрозумілу інформацію про товар та його ціну, а отже у сукупності ті відомості, які підтверджують числові значення митної вартості (її складових).
Натомість в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів відповідач зазначив, що подані до митного оформлення документи згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч.ч.2 та 3 ст.53 МК України, не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар, а також що митним органом встановлені невідповідності у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості, визначеної за основним методом.
Надаючи правову оцінку аргументам відповідача у цій частині, суд виходить з наступного.
Стосовно посилань відповідача на ненадання договору №112020 від 20.11.2020 року про транспортно-експедиторське обслуговування, на підставі якого виставлений рахунок №LS-4641652 від 01.05.2025 року.
Як слідує з матеріалів справи, для підтвердження транспортної складової митної вартості декларантом до митного оформлення подано коносамент №152580003604 від 18.02.2025 року, CMR №466662 від 30.04.2025 року та рахунок-фактуру ТОВ «Ламан Шипінг» №LS-4641652 від 01.05.2025 року, в якому розраховано вартість міжнародного перевезення та транспортно-експедиторського обслуговування. На вимогу митного органу декларант додатково надав договір №112020 від 20.11.2020 року, укладений між позивачем та ТОВ «Ламан Шипінг».
Суд вказує, що Митний кодекс України не визначає виключного переліку документів, які підтверджують числові значення транспортних витрат. За змістом п.6 ч.2 ст.53 МК України такими документами можуть бути будь-які документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. Натомість документами, що підтверджують вартість транспортування у цій справі, є коносамент, CMR та рахунок-фактура експедитора, які надавалися митному органу.
Зауваження відповідача про відсутність платіжних документів на підтвердження оплати транспортно-експедиторських послуг суд відхиляє, оскільки факт оплати таких послуг сам по собі не впливає на числові значення складових митної вартості. У рахунку експедитора визначено погоджену сторонами суму витрат на перевезення, що достатньо для розрахунку транспортної складової митної вартості. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 31.05.2019 року у справі №804/16553/14.
Окремо суд враховує, що відповідно до п.1.1 договору №112020 від 20.11.2020 року ТОВ «Ламан Шипінг» виступає у спірних правовідносинах експедитором, а не перевізником, та має право залучати транспортні засоби третіх осіб для виконання своїх зобов`язань перед клієнтом. Згідно зі ст.9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Отже, залучення експедитором перевізника – фізичної особи – підприємця Peilin Andrii відповідає змісту транспортно-експедиторської діяльності й узгоджується з вимогами законодавства. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.09.2019 року у справі №826/66/14.
Стосовно ненадання платіжних документів на підтвердження оплати послуг по морському перевезенню за проформою-інвойсом №UBI24039106TR від 14.02.2025 року.
Як вбачається з матеріалів справи, оплата морського фрахту з Вуханя (Китай) до Гданська (Польща) на суму 2883,50 дол. США була погоджена сторонами у специфікації №49 від 14.02.2025 року. Вказану суму позивач сплатив відповідно до платіжної інструкції в іноземній валюті №176 від 03.04.2025 року, в графі 70 «Призначення платежу» якої зазначено: «згідно Специфікації №47, №49 та №51». Платіжну інструкцію №176 від 03.04.2025 року декларант подав до митного органу разом із додатковими документами.
Таким чином, твердження митного органу про відсутність оплати послуг по морському перевезенню спростовується наявними в матеріалах справи доказами. У будь-якому разі морський фрахт від місця завантаження до порту в Польщі та подальше автомобільне перевезення до митного кордону України стосуються транспортних послуг, а не ціни товару, а числові значення таких витрат підтверджуються рахунком експедитора №LS-4641652 від 01.05.2025 року, який і був врахований при визначенні митної вартості.
Стосовно наявності у графах 16 та 23 CMR №466662 від 30.04.2025 року штампів перевізника Peilin Andrii за відсутності документів про договірні відносини з ним.
Залучення експедитором фізичної особи-підприємця як перевізника для виконання конкретного перевезення повністю відповідає природі експедиторських правовідносин і не потребує укладення прямого договору між замовником перевезення (позивачем) і фактичним перевізником. Відповідно до ст.9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» експедитор має право залучати інших осіб для виконання своїх зобов`язань перед клієнтом.
Окрім того, товарно-транспортна накладна (CMR) у розумінні приписів ч.2 ст.53 МК України не є документом, інформація з якого впливає на визначення митної вартості товарів. Отже, інформація, зазначена у графах 16 та 23 CMR, не впливає на підтвердження числових значень складових митної вартості товарів. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.02.2019 року у справі №815/6275/17.
Стосовно невідповідності сум за банківськими платіжними інструкціями вартості товару у специфікаціях та ненадання специфікацій №45, №50, №51, №52, на які є посилання у графі 70 платіжних інструкцій.
Суд встановив, що згідно зі специфікацією №47 від 09.12.2024 року сторони погодили купівлю-продаж медичних халатів розміру XL у кількості 20000 штук загальною вартістю 4720,00 дол. США та медичних халатів розміру 2XL у кількості 30000 штук вартістю 7290,00 дол. США. У подальшому специфікацією №48 від 03.02.2025 року кількість товарів було збільшено: халатів розміру XL на 50 штук вартістю 11,80 дол. США та халатів розміру 2XL на 650 штук вартістю 157,95 дол. США. Загальна фактурна вартість поставки – 12179,75 дол. США – відповідає сумам, зазначеним як у комерційному інвойсі №UBI2403106 від 18.02.2025 року, так і у графі 42 митної декларації №25UA209170038087U5.
Отже, ціну товару, заявлену позивачем, можна перевірити шляхом простого співставлення контракту, додатків і специфікацій, інвойсу та митної декларації, що повністю відповідає вимогам ч.2 ст.53 МК України. Аналогічного висновку Верховний Суд дійшов у постанові від 20.02.2018 року у справі №809/1884/16, де зазначив, що якщо виявлений недолік можна усунути шляхом співставлення вже наданих документів, висновок про неможливість визначення митної вартості за основним методом є необґрунтованим.
Стосовно посилань у графі 70 платіжних інструкцій на специфікації №45, №50, №51, №52, які не подавалися до митного оформлення, суд зазначає таке. Як вбачається з матеріалів справи, оплата товару здійснювалася позивачем частинами та охоплювала декілька поставок і господарських операцій між сторонами контракту. Те, що окремі платіжні інструкції містять посилання на специфікації, які стосуються інших поставок, не означає неможливості ідентифікувати оплату саме цієї поставки.
Згідно з усталеною практикою Верховного Суду, викладеною в постанові від 22.10.2020 року у справі №320/2455/19, платіжний документ (квитанція, платіжне доручення) свідчить про факт переказу певної суми коштів, проте не свідчить про суму коштів, яка має бути сплачена за відповідний товар. Тобто прямого зв`язку між відомостями із платіжного доручення та митною вартістю товару не існує.
У постанові від 11.06.2019 року у справі №813/1755/17 Верховний Суд послідовно вказує, що у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. У свою чергу, умови оплати за товари безпосередньо ціни та митної вартості товару не стосуються. У зв`язку з цим відомості про умови оплати не повинні братися митним органом до уваги при контролі за митною вартістю, а відтак суперечності між цими відомостями не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару.
Аналогічну позицію Верховний Суд висловив у постанові від 08.07.2022 року у справі №815/1718/16, зазначивши, що спосіб оплати товару не є ціноутворюючим фактором. У постанові від 27.04.2023 року у справі №820/3767/16 Верховний Суд також підкреслив, що розбіжності щодо умов оплати товару в документах, доданих до митної декларації на підтвердження митної вартості, не є тими розбіжностями (суперечностями), які є підставою для витребування контролюючим органом додаткових документів, якщо інші документи в сукупності не викликають сумніву в достовірності задекларованої митної вартості. Подібного висновку Верховний Суд дійшов і у постанові від 22.08.2019 року у справі №810/2784/18.
Доводи відповідача про неможливість ідентифікувати платіжні інструкції з конкретною поставкою стосуються виконання сторонами контракту господарських зобов`язань між собою, а не визначення митної вартості. Сама по собі неможливість прив`язки конкретного банківського платежу до конкретної поставки не впливає на ціну товару, погоджену в контракті, специфікації та інвойсі, які подано до митного оформлення.
Зі змісту наведених положень слідує, що вартість за імпортовані товари визначається, виходячи із суми коштів, яка сплачена за відповідні товари, чи підлягає сплаті. При цьому спосіб, умови та порядок здійснення оплати за поставлені товари не має жодного правового значення для визначення митної вартості такого товару. Отже, розбіжності, на які посилається митний орган у частині умов оплати, не є тими розбіжностями (суперечностями), які є підставою для коригування заявленої митної вартості.
Стосовно посилань відповідача на те, що заявлена митна вартість ввезених товарів є нижчою від подібних і аналогічних товарів, суд враховує, що формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.
При прийнятті оскаржуваного рішення відповідачем використано інформацію з ЦБД, а саме: МД №UA100100/2025/431034 від 30.04.2025 року.
Так, метод визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів передбачено ст.59 Митного кодексу України, якою, зокрема передбачено, що при застосуванні цього методу визначення митної вартості за основу береться прийнята митним органом вартість операції з ідентичними товарами з дотриманням умов, зазначених у цій статті. При цьому під ідентичними розуміються товари, однакові за всіма ознаками з оцінюваними товарами, у тому числі за такими, як: 1) фізичні характеристики; 2) якість та репутація на ринку; 3) країна виробництва; 4) виробник. Ціна договору щодо ідентичних товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості та на тих же комерційних рівнях, що й оцінювані товари. У разі відсутності такого продажу використовується вартість операції з ідентичними товарами, що продавалися в Україну в іншій кількості та/або на інших комерційних рівнях. При цьому їх ціна коригується з урахуванням зазначених розбіжностей незалежно від того, чи веде це до збільшення або зменшення вартості. Інформація, що використовується при здійсненні коригування, повинна бути документально підтверджена.
Суд вказує, що оскаржуване рішення відповідача не містить інформації (у тому числі щодо митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів), яка призвела до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом, та обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої ним, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Митним органом не враховано, що у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, необхідно навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів, не зазначено чи за такими ж товаро-супровідними документами поставлявся ідентичний товар, тощо. Тобто не надано доказів, що ввезення вказаних товарів відбувалося на тих же умовах доставки та з тією ж самою відстанню.
Більше того, у графі 33 оскаржуваного рішення прямо зазначено, що «коригування на обсяг партії, умови поставки, комерційні умови не здійснювалось», що прямо суперечить вимогам Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №598. У такому рішенні відсутні будь-які пояснення щодо співставності характеристик товару, заявленого позивачем (вироби медичного призначення – медичні халати, виробник «XIANTAO MAOSHENG PLASTIC PRODUCTS Co., Ltd.», Китайська Народна Республіка, умови поставки FOB Wuhan), і товару, ціна якого взята за основу для коригування. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 19.09.2022 року у справі №1.380.2019.004890.
Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.
В той же час митний орган не надав доказів на підтвердження тієї обставини, що позивачем у митній декларації були зазначено не всі складові числового значення митної вартості, неправильно здійснено розрахунок, внесено недостовірні або неточні відомості, або у наданих документах містяться розбіжності, ознаки підробки або не всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості задекларованих товарів.
Сама по собі різниця між вартістю товару, задекларованого особою, та вартістю подібних (аналогічних) товарів, що розмитнювались цією ж чи іншими особами у попередніх періодах, ще не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів.
Розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості та, як наслідок, коригування митної вартості за другорядними методами.
Наявність у автоматизованій системі аналізу та управління ризиками за напрямом митної вартості відомостей про те, що ідентичний чи подібний товар розмитнювався за більшою митною вартістю, ніж задекларував позивач, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення органом доходів і зборів контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за другорядними методами, оскільки торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, сезонність, наявність знижок тощо), і сама по собі не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не призводить до автоматичного збільшення митної вартості товарів, адже законодавство таких підстав прямо не встановлює, тому не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.02.2025 року у справі №300/784/24, а також у постанові від 21.10.2021 року у справі №420/4820/19.
Стосовно інших підстав, викладених у спірному рішенні про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/900277/2 від 07.05.2025 року, то такі є необґрунтованими, адже відповідачем не доведено їх вплив на задекларовану позивачем митну вартість товару.
Стосовно доводів відповідача про те, що ним проводилися консультації із декларантом з метою визначення основи вартості товару, суд такі не приймає до уваги, оскільки вважає, що формальне посилання відповідача в оспорюваному рішенні на проведення консультацій із декларантом без фактичного їх проведення не може бути підтвердженням здійснення таких консультацій. Як зазначено вище, відповідач не конкретизував документи, які слід подати декларантом для підтвердження задекларованої митної вартості товару, що ставить під сумнів проведення таких консультацій в усній формі взагалі.
Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постанові від 14.06.2022 року у справі №809/257/17.
В контексті конкретних обставин цієї справи та зумовленого ними нормативного регулювання правовідносин, що склалися між їх суб`єктами, суд вважає, що в даному випадку контролюючий орган не навів переконливих аргументів, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товару та не дають можливість здійснити митне оформлення товару за визначеним декларантом основним методом – за ціною договору, не обґрунтував висновки належними та беззаперечними доказами для виникнення правових підстав по застосуванню другорядного методу. Наявність у митного органу обґрунтованих сумнівів щодо правильності визначеної декларантом митної вартості товару у цій справі відповідачем не доведена.
Як зазначено Верховним Судом у постанові від 20.06.2023 року у справі №1.380.2019.006247, принцип прийняття рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, є орієнтиром при реалізації повноважень владного суб`єкта, який вимагає від останнього діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним, з дотриманням встановленої законом процедури. Критерій прийняття рішення, вчинення (невчинення) дії обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.
Втім, в оскаржуваному рішенні відповідач не вказував на неправильність проведеного розрахунку митної вартості, зазначеного у митній декларації; не зазначив, які саме складові митної вартості не підтверджені документально та які саме відомості відсутні/не піддаються обчисленню у поданих декларантом документах; не вказав конкретних розбіжностей, які впливали б на числові значення складових митної вартості.
Беручи до уваги те, що оскаржуване рішення відповідача про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/900277/2 від 07.05.2025 року є правовим актом індивідуальної дії, суд констатує невідповідність такого рішення критеріям чіткості та зрозумілості, що породжує його неоднозначне трактування, а тому таке рішення належить визнати протиправним та скасувати.
Щодо позовних вимог про визнання протиправною та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209170/2025/000672, суд зазначає, що картка відмови є похідною від рішення про коригування митної вартості, а тому за умови визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів картка відмови підлягає визнанню протиправною та скасуванню. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.07.2021 року у справі №820/3979/17.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А, згідно ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та докази, надані позивачем, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю.
Щодо судового збору, то ураховуючи, що суд ухвалює рішення на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, а також зважаючи на документальне підтвердження понесених позивачем витрат у вигляді судового збору на суму 4844,80 грн, наявні підстави для їх стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст.ст. 2, 6, 8-10, 13, 14, 139, 72-77, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

позов задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/900277/2 від 07.05.2025 року.
Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209170/2025/000672 від 07.05.2025 року.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці (місцезнаходження: вул.Костюшка, 1, м.Львів, 79000; код ЄДРПОУ: 43971343) на користь Приватного підприємства «БІНАР-2000» (місцезнаходження: вул.Вербова, 39, м.Львів, 79058; код ЄДРПОУ: 31145876) судовий збір, сплачений за подання цього позову, в сумі 4844 (чотири тисячі вісімсот сорок чотири) гривні 80 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ланкевич А.З.