ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
РІШЕННЯ 
07 травня 2026 року о/об 10 год. 30 хв.	Справа № 280/1779/26 м.Запоріжжя	
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Прасова О.О. при секретарі Махунові В.В., розглянувши у місті Запоріжжі у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу 
за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 )
до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 )
про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (надалі – позивач, ОСОБА_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (надалі – відповідач, ВЧ НОМЕР_2 ), в якому позивач просить суд: 1) визнати протиправною відмову Військової частини НОМЕР_2 у звільненні з військової служби військовослужбовця за контрактом ОСОБА_1 на підставі підпункту «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», оформлену Рішенням від 29.10.2025 за №10281; 2) зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 ухвалити рішення про звільнення військовослужбовця за контрактом ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та пункту 5 частини дванадцятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку з тим, що позивачка самостійно виховує дитину віком до 18 років, запис про батька якої в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України); 3) зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 видати відповідний наказ про звільнення ОСОБА_1 з військової служби (по стройовій частині).
У позовній заяві зазначено наступне: «… Позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_2 за контрактом, що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_4 та наказами по стройовій частині, копії яких долучаються до позовної заяви. У липні 2022 року ОСОБА_1 завагітніла, що підтверджено довідкою КНП «Центральна міська клінічна лікарня» Дружківської міської ради та протоколом ультразвукового дослідження. Про факт вагітності було повідомлено безпосереднього командира та керівництво військової частини НОМЕР_2 . Перебіг вагітності супроводжувався ускладненнями, у зв`язку з чим за погодженням з командуванням частини її було направлено на стаціонарне лікування з діагнозом «Вагітність 8 тижнів. Загроза викидню». У подальшому факт вагітності та медичні обставини підтверджувалися відповідними довідками та висновками лікарів. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 народила доньку – ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_5 . Запис про батька дитини здійснено відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану № 00039267461. З моменту народження дитини Позивачка є одинокою матір`ю та самостійно виховує малолітню дитину. Відповідно до підпункту «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», чинного на момент виникнення зазначених обставин, військовослужбовець, який самостійно виховує дитину віком до 18 років, має право на звільнення з військової служби (розірвання контракту) під час дії воєнного стану. Таким чином, юридичні підстави для звільнення у Позивачки виникли та були належним чином підтверджені. З метою реалізації свого права ОСОБА_1 неодноразово подавала рапорти про звільнення. Після встановлення факту вагітності вона зверталася з відповідними рапортами про звільнення зі служби до безпосереднього командування. 24.04.2023 року рапорт було подано до ВЧ НОМЕР_2 . Жодного рішення по суті на ці звернення прийнято не було. 28.03.2024 року Позивачка в черговий раз направила рапорт про звільнення на адресу фактичної дислокації ВЧ НОМЕР_2 у АДРЕСА_3 цінним листом з описом вкладення. Опис вкладення та трекінг поштового відправлення № 6906304483440 підтверджують, що Відповідачу було направлено не лише рапорт, а й нотаріально посвідчені копії документів, зокрема свідоцтва про народження дитини та витягу з Реєстру за статтею 135 СК України. 09.04.2024 року копія рапорту з додатками, підписана кваліфікованим електронним підписом представника – адвоката Вертелецького М.О., була додатково направлена на офіційну електронну адресу військової частини. Поштове відправлення військовою частиною отримано не було та повернулося відправнику, відповідь на електронне звернення не надана. Повторно 08.08.2024 року оригінал рапорту разом із нотаріально посвідченими копіями документів був направлений представником Позивачки, однак і це відправлення ВЧ НОМЕР_2 не отримала. Таким чином, мала місце системна поведінка, спрямована на уникнення розгляду рапорту. Бездіяльність військової частини оскаржувалась до Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 », Генерального штабу ЗСУ та Міністерства оборони України. Листом ВЧ НОМЕР_6 (ОК « ІНФОРМАЦІЯ_3 ») у червні 2024 року повідомлено, що наказом від 15.12.2022 № 351 ОСОБА_1 рахується такою, що самовільно залишила військову частину, та запропоновано повернутися до місця служби. При цьому по суті підстав звільнення скарги не були розглянуті. Генеральний штаб відповіді по суті не надав. 03.12.2024 року до Міністерства оборони України була подана скарга з долученням оригіналу рапорту та нотаріально засвідчених копій документів, що підтверджують право на звільнення, однак відповіді за результатами її розгляду надано не було. У зв`язку з триваючою бездіяльністю відповідача ОСОБА_1 звернулася до суду з вимогою про зобов`язання розгляду рапорту та звільнення ОСОБА_1 з військової служби. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 17.03.2025 року у справі № 280/926/25 у задоволенні позову було відмовлено. Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 26.08.2025 року рішення суду 1 інстанції було скасовано, Суд апеляційної інстанції, проаналізувавши Положення № 1153/2008 та Наказ МОУ № 531 від 06.08.2024 р., дійшов однозначного висновку про правомірність подання рапорту засобами поштового зв`язку. Судом було встановлено, що наведені докази свідчать про те, що відповідачем (ВЧ НОМЕР_2 ) допущена бездіяльність, яка полягає у не розгляді рапорту позивачки ( ОСОБА_1 ) про звільнення з військової служби на підставі пп. «г» п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону «Про військовий обов`язок і військову службу» та зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 28 березня 2024 р. про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону «Про військовий обов`язок і військову службу». На виконання постанови апеляційного суду ВЧ НОМЕР_2 29.10.2025 року прийняла рішення № 10281, яким у задоволенні рапорту відмовлено. Відмова мотивована посиланням на нібито порушення підпорядкованості подання рапорту, відсутності оригіналів документів, перебування Позивачки у статусі СЗЧ та наявності кримінального провадження, відомості до ЄРДР щодо якого внесені 08.01.2025 року. Разом з тим, у зазначеному рішенні Відповідач не спростував жодної з обставин, що становлять підставу для звільнення, не ставив під сумнів факт народження дитини, статус одинокої матері, а також достовірність поданих документів. Фактично предмет розгляду було підмінено питанням кримінального провадження, яке виникло майже через рік після подання рапорту та не передбачене законом як підстава для відмови у звільненні за сімейними обставинами (рапорт подано 28.03.2024 досудове розслідування внесено до ЄРДР 08.01.2025). Отже військова частина НОМЕР_2 скориставшись наданим їй судом правом на прийняття рішення за змістом рапорту, дійшла протиправного висновку про відмову у його задоволенні та не прийняло єдине можливе законне рішення про звільнення ОСОБА_1 з військової служби. При цьому законні підстави для звільнення є сформованими, підтвердженими належними доказами та Відповідачем не спростованими. … У цій справі виконуються всі необхідні умови для звільнення: Суб`єкт: Позивачка є військовослужбовцем за контрактом. Об`єкт захисту: Наявність дитини віком до 18 років ( ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ). Юридичний факт: Позивачка виховує дитину самостійно, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану, де запис про батька здійснений на підставі ч. 1 ст. 135 СК України. Таким чином, згідно зі ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Позивачка набула безумовне суб`єктивне право на звільнення за сімейними обставинами. Командування військової частини не вправі відмовити у реалізації цього права, оскільки закон пов`язує звільнення саме з наявністю цих обставин, а не з особистим бажанням чи додатковими вимогами посадових осіб. … Доводи Відповідача про те, що рапорт ОСОБА_1 подано «не по команді», є юридично неспроможними та не можуть бути підставою для відмови у його розгляді чи задоволенні. … Таким чином, посилання Відповідача на «подання рапорту не по команді» є неправомірним та не ґрунтується на нормах матеріального права. Жодна із наведених норм не передбачає можливості відмови у задоволенні рапорту з підстав направлення його поштою, більше того таке направлення визнається правомірним нормами Порядку № 531 Доводи відповідача не спростовують наявності у Позивачки права на звільнення за визначеною законом підставою та не звільняють ВЧ НОМЕР_2 від обов`язку прийняти законне, обґрунтоване та мотивоване рішення по суті заявленого рапорту. Доводи Відповідача щодо відсутності особистого подання оригіналів документів, як підстави для відмови у задоволенні рапорту є необґрунтованими та суперечать прямим приписам нормативних актів, що регулюють порядок розгляду рапортів військовослужбовців. … Слід окремо зазначити, що оригінали документів, які підтверджують право ОСОБА_1 на звільнення з військової служби, разом із їх нотаріально посвідченими копіями були направлені за місцем дислокації ВЧ НОМЕР_2 цінним листом з описом вкладення. Факт направлення підтверджується відповідним описом вкладення та поштовими реквізитами. Вказані документи не були отримані уповноваженими особами військової частини та повернуті відправнику за спливом строку зберігання. Отже, невручення відбулося з причин, що повністю залежать від Відповідача, який фактично ухилився від прийняття кореспонденції. За таких обставин ВЧ НОМЕР_2 не вправі посилатися на відсутність оригіналів документів як на підставу для відмови, оскільки саме її поведінка спричинила їх неотримання. Принцип добросовісності суб`єкта владних повноважень та вимоги статті 19 Конституції України виключають можливість створення органом штучних перешкод для реалізації права та подальшого використання наслідків власної бездіяльності проти особи. Крім того, після дворазового умисного неодержання документів ВЧ НОМЕР_2 оригінали та нотаріально посвідчені копії були отримані Міністерством оборони України як вищим органом у системі оборонного управління. Таким чином, зазначені документи перебувають у системі органів військового управління та є доступними для перевірки і витребування у порядку службової взаємодії. Більше того, Відповідач був обізнаний зі змістом рапорту та доданих документів як у зв`язку з їх розглядом органами військового управління (ГШ ЗСУ, Міноборони), так і під час участі у адміністративній справі № 280/926/25, де зазначені обставини були предметом дослідження. Отже, твердження про відсутність (не подання) документів не відповідає фактичним обставинам справи. З наведеного вбачається, що обов`язок ОСОБА_1 щодо подання рапорту та документів, які підтверджують її право на звільнення з військової служби, є виконаним належним чином. Неприйняття ВЧ НОМЕР_2 поштового відправлення та формальне посилання на відсутність оригіналів документів свідчить не про невиконання обов`язку Позивачкою, а про недобросовісну поведінку самого Відповідача. Посилання Відповідача на обставини неповернення ОСОБА_1 до військової частини та її перебування у статусі особи, яка нібито самовільно залишила військову частину, не є правовою підставою для відмови у задоволенні рапорту про звільнення та не спростовує обов`язку ВЧ прийняти рішення по суті заявленої підстави. Відповідач обґрунтовує відмову тим, що наказом від 15.12.2022 № 351 ОСОБА_1 визнано такою, що самовільно залишила військову частину, проведено службове розслідування, направлено повідомлення до прокуратури, 08.01.2025 внесено відомості до ЄРДР за ч. 4 ст. 408 КК України, а наказом від 30.04.2025 № 120 призупинено строк військової служби та її виключено зі списків особового складу. Проте наведені обставини не змінюють правового регулювання порядку звільнення та не встановлюють заборони на прийняття рішення про звільнення у разі наявності визначених законом підстав. Частиною другою статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено можливість призупинення військової служби у випадку самовільного залишення військової частини. Водночас ця норма не містить положення про заборону звільнення військовослужбовця у період призупинення служби за наявності підстав, визначених статтею 26 цього Закону. Положення № 1153/2008 також не встановлює заборони звільнення військовослужбовця у разі призупинення військової служби. Більше того, пунктом 229 Положення № 1153/2008 прямо передбачено, що військовослужбовець може бути звільнений з військової служби під час досудового розслідування або судового провадження, якщо до нього не застосовано заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді затримання або запобіжних заходів у вигляді домашнього арешту чи тримання під вартою. Таким чином, сам факт внесення відомостей до ЄРДР не є законодавчо визначеною перешкодою для звільнення. … Крім того, відповідно до пункту 12 Положення № 1153/2008 припинення правових відносин військовослужбовця оформлюється письмовим наказом по особовому складу на підставі відповідних документів. Тобто питання звільнення є самостійною процедурою, яка не ставиться законом у залежність від завершення досудового розслідування чи повернення особи до військової частини. Посилання Відповідача на виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу та призупинення служби також не може розцінюватися як правомірна підстава для відмови у звільненні зі служби. Призупинення військової служби не є її припиненням у розумінні статті 24 Закону № 2232-ХІІ, а відтак не усуває статусу військовослужбовця та не позбавляє особу права реалізувати передбачене законом право на звільнення за визначеною підставою. Відповідач фактично підмінив предмет розгляду рапорту. Замість перевірки наявності підстав для звільнення, передбачених статтею 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», він поклав в основу відмови обставини дисциплінарного та кримінально-процесуального характеру, які законом не визначені як перешкода для звільнення за відповідною підставою. При цьому відповідач, посилаючись на факт внесення відомостей до ЄРДР та перебування Позивачки у статусі особи, яка нібито самовільно залишила військову частину, фактично ототожнює сам факт реєстрації кримінального провадження з доведеністю вини. Такий підхід суперечить принципу презумпції невинуватості, закріпленому у статті 62 Конституції України, відповідно до якої особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Саме внесення відомостей до ЄРДР не є встановленням факту вчинення злочину конкретною особою та не породжує правових наслідків у вигляді автоматичного обмеження її прав. Військова частина не є органом досудового розслідування і не наділена повноваженнями встановлювати винуватість особи. Більше того, на момент виникнення спірних правовідносин Позивачка перебувала у стані вагітності, що саме по собі було підставою для звільнення з військової служби і є обставиною, яка підлягає особливому правовому захисту та не може тлумачитися проти неї як доказ недобросовісної поведінки. Отже, обставини, на які послався Відповідач, не є юридичною перешкодою для звільнення Позивачки та не спростовують її підтвердженого права. Рішення про відмову прийняте за відсутності законних підстав, з порушенням статті 19 Конституції України, а тому є протиправним та підлягає скасуванню з одночасним зобов`язанням Відповідача звільнити Позивачку з військової служби. Доводи Відповідача про необхідність особистого прибуття Позивачки до військової частини або до органів військової служби правопорядку для «вирішення питання» та «поновлення» статусу перед розглядом питання звільнення не має нормативного підґрунтя та суперечить встановленому порядку реалізації права на звільнення. Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» не містить положення, яке б пов`язувало прийняття рішення про звільнення із фактом особистої явки військовослужбовця до місця дислокації частини. Стаття 26 Закону визначає вичерпний перелік підстав звільнення, а не додаткові процесуальні умови його реалізації. Встановлення суб`єктом владних повноважень додаткової вимоги, не передбаченої законом, є виходом за межі наданих повноважень. Положення № 1153/2008 передбачає, що рішення про звільнення оформлюється наказом по особовому складу уповноваженого командира на підставі поданого рапорту та документів. Ні це Положення, ні Порядок № 531 не містять вимоги щодо обов`язкового «поновлення» військовослужбовця у списках особового складу як передумови для прийняття рішення про звільнення. Призупинення військової служби не припиняє статусу військовослужбовця та не усуває права на звільнення за наявності передбачених законом підстав. Більше того, Порядок № 531 прямо допускає подання рапорту у письмовій формі, у тому числі поштовим зв`язком, і не ставить розгляд рапорту у залежність від фізичної присутності особи. Відтак вимога особистої явки є штучно створеною процесуальною перепоною, яка не випливає з норм матеріального чи процесуального військового законодавства. Вимога Відповідача про особисте прибуття Позивачки до місця дислокації військової частини для «вирішення питання» є не лише такою, що не передбачена законом, але й очевидно непропорційною з огляду на конкретні обставини справи. На момент подання рапорту Позивачка є одинокою матір`ю малолітньої дитини, що підтверджується записом про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. Обов`язок щодо самостійного виховання та утримання дитини покладається виключно на неї. Фактична дислокація військової частини знаходиться у регіоні, який відноситься до територій можливого ведення бойових дій. Вимога з`явитися особисто до такої місцевості означає або необхідність залишити малолітню дитину без нагляду, що суперечить її обов`язкам матері, або фактичне наражання дитини на небезпеку перебування у зоні підвищеного ризику. Закон не може тлумачитися таким чином, щоб реалізація права на звільнення ставила особу перед вибором між виконанням батьківських обов`язків та виконанням безпідставної і надуманної вимоги суб`єкта владних повноважень. У поєднанні з уже спростованими доводами вимога особистої явки свідчить не про об`єктивну необхідність, а про створення додаткових перешкод для реалізації Позивачкою гарантованого законом права на звільнення. Слід зауважити, що системна поведінка Відповідача свідчить про послідовне ігнорування власних обов`язків та прав Позивачки. Рапорт був направлений поштовим зв`язком з описом вкладення — не отриманий. Повторно направлений — знову не отриманий. Електронні звернення залишені без відповіді. Скарги до вищих органів не призвели до належного розгляду. Після судового зобов`язання розглянути рапорт по суті — прийнято формальне рішення про відмову з підстав, не передбачених законом. Така поведінка не є поодиноким порушенням, а демонструє сталу модель ухилення від виконання покладених законом повноважень. За таких обставин особиста явка Позивачки до місця дислокації військової частини або подання рапорту «в руки» уповноваженій особі не тільки не гарантують належного виконання ВЧ своїх обов`язків, але за відсутності належного документального фіксування створюють додаткові умови для подальшої протиправної бездіяльності та заперечення самого факту звернення. Обов`язок Відповідача розглянути рапорт та прийняти законне рішення виник з моменту його належного подання (що зафіксовано вищезазначеною Постановою 3 ААС), а невиконання цього обов`язку не може бути виправдане вимогою повторної явки чи повторного подання документів. … Оскільки рішення відповідача від 29.10.2025 року № 10281 прийняте всупереч вимогам закону воно є протиправним та підлягає скасуванню. У ситуації, коли повноваження Відповідача вичерпані, а юридичний склад для звільнення повністю сформований, належним та ефективним способом захисту порушеного права є не повторне зобов`язання розглянути рапорт, а зобов`язання військової частини НОМЕР_2 звільнити ОСОБА_1 з військової служби на підставі пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». …».
Позивач підтримав позовну заяву.
Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено наступне: «… 13.10.2024 старший солдат ОСОБА_3 не повернулася з лікування до розташування військової частини НОМЕР_2 . За фактом самовільного залишення старшим солдатом ОСОБА_4 місця служби проведено службове розслідування. За наслідками службового розслідування наказом командира військової частини НОМЕР_2 старшого солдата ОСОБА_5 увільнено від займаних посад та зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 , як таких, що скоїли дезертирство. Повідомлення про вчинення кримінального правопорушення від 06.11.2022 № 20/7 направлено до Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону. 08.01.2025 Донецькою спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Східного регіону до ЄРДР за № 42025052210000062 внесені відомості про вчинення ОСОБА_1 злочину, передбаченого ч.4 ст. 408 КК України. Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 30/04/2025 № 120 строк військової служби старшого солдата ОСОБА_4 призупинено, виключено зі списків особового складу. Облікові документи направити до ІНФОРМАЦІЯ_5 . Станом на 21.03.2026 ОСОБА_3 до військової частини НОМЕР_2 не повернулася, перебуває поза місцем розташування військової частини НОМЕР_2 , проводить час на власний розсуд. Відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються. Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців. Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань. Для звільнення з військової служби за сімейними обставинами колишньому старшому солдату ОСОБА_6 рекомендовано повернутися до військової частини НОМЕР_2 або на виконання Тимчасового алгоритму дій посадових осіб стосовно прийому військовослужбовців, які повернулись для проходження військової служби до Збройних Сил України (окреме доручення Головнокомандувача Збройних Сил України від 07.08.2025 № 142249/С/2-2024) та розпорядження начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 29.08.2025 № 112012/С прибути до батальйону резерву відповідного оперативного командування, звернутися до Військової служби правопорядку, поновитися на військовій служби та подати по команді відповідний рапорт про звільнення з військової служби разом з оригіналами або належним чином посвідченими копіями документів, що підтверджують підстави для звільнення. …».
Відповідач проти позовної заяви заперечував.
Судом вивчено відповідь позивача на відзив на позовну заяву.
Ухвалою судді від 09.03.2026 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) та без проведення судового засідання.
Розглянувши наявні матеріали та фактичні обставини справи, дослідивши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд з`ясував наступне.
Відповідно до Паспорта громадянина України ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно з Свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_5 ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що 12.04.2023 складено відповідний актовий запис №144, мати – ОСОБА_1 , батько – ОСОБА_7 .
У «Витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України» від 13.04.2023 за №00039267461 зазначено: «… Номер актового запису: 144 … Відомості про батька записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. …».
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 26.08.2025 у справі №280/926/25 задоволено частково апеляційну скаргу ОСОБА_1 : рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 17 березня 2025р. в адміністративній справі №280/926/25 – скасовано та ухвалено нове рішення. Адміністративний позов ОСОБА_1 – задовольнити частково. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 , яка полягає у не розгляді рапорту ОСОБА_1 від 28 березня 2024р. про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону «Про військовий обов`язок і військову службу». Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 28 березня 2024р. про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону «Про військовий обов`язок і військову службу». У задоволенні решти позову ОСОБА_1 – відмовити.
У Рішенні ВЧ НОМЕР_2 від 29.10.2025 за №10281 щодо розгляду рапорту колишнього старшого солдата ОСОБА_8 , стрільця-помічника гранатометника 2 механізованого відділення 3 механізованого взводу 1 механізованої роти НОМЕР_7 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 зазначено: «… На виконання Постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 26.08.2025 по справі № 280/926/25 військовою частиною НОМЕР_2 розглянуто рапорт колишнього старшого солдата МАЙ б ОСОБА_9 від 28.03.2024 про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону «Про військовий обов`язок і військову службу. За наслідками розгляду рапорту військовою частиною НОМЕР_2 , не прийнято позитивного рішення, а саме: колишньому старшому солдату ОСОБА_10 , стрільцю-помічнику гранатометника 2 механізованого відділення 3 механізованого взводу 1 механізованої роти НОМЕР_7 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 рапорт не погоджено. Підстави: 13.10.2024 старший солдат ОСОБА_3 не повернулася з лікування до розташування військової частини НОМЕР_2 . За фактом самовільного залишення старшим солдатом ОСОБА_4 місця служби проведено службове розслідування. За наслідками службового розслідування наказом командира військової частини НОМЕР_2 старшого солдата ОСОБА_5 увільнено від займаних посад та зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 , як таких, що скоїли дезертирство. Повідомлення про вчинення кримінального правопорушення від 06.11.2022 № 20/7 направлено до Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону. 08.01.2025 Донецькою спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Східного регіону до ЄРДР за № 42025052210000062 внесені відомості про вчинення ОСОБА_1 злочину, передбаченого ч.4 ст. 408 КК України. Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 30/04/2025 № 120 строк військової служби старшого солдата ОСОБА_4 призупинено, виключено зі списків особового складу. Облікові документи направити до ІНФОРМАЦІЯ_5 . Станом на 28.10.2025 ОСОБА_3 до військової частини НОМЕР_2 не повернулася, перебуває поза місцем розташування військової частини НОМЕР_2 , проводить час на власний розсуд. За нормами статті 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 № 548-XIV, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові. Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника (стаття 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України). Відповідно до пункту 2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України 30.01.2024 № 40, (далі Інструкція з діловодства у Збройних Силах України), рапорт (заява) - письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення,- звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру. Наведені вище положення передбачають право подання рапортів з питань, що виникають під час проходження військової служби. Командир військової частини за результатами розгляду рапорту (заяви) військовослужбовця, зобов`язаний протягом місяця розглянути рапорт (заяву) військовослужбовця та надати відповідь по суті порушених питань. При цьому командир має приймати рішення та діяти на власний розсуд одноосібно приймаючи відповідні рішення за рапортом військовослужбовця. Підстави для звільнення військовослужбовців з військової служби визначено ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-ХІІ від 25.03.1992. Згідно із частиною 7 статті 26 Закону № 2232-XII, звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України. Відповідно до абзацу 2 пункту 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (надалі - Положення) право видавати накази по особовому складу надається командирам військових частин. В силу пункту 233 Положення військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністра оборони України 30.01.2024 р. № 40 (далі - Інструкція № 40) визначає механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України. Згідно із абзацом 3 пункту 14.10 розділу XIV Інструкції № 40 звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення. Військова частина НОМЕР_2 зазначає, що копія рапорту старшого солдата ОСОБА_4 про звільнення, що надійшла від Генерального штабу Збройних Сил України, подана з порушенням підпорядкованості (не по команді) та не має оригіналів (або належним чином посвідчених копій) документів, що підтверджують підстави для звільнення. Для звільнення з військової служби за сімейними обставинами колишньому старшому солдату ОСОБА_6 рекомендовано повернутися до військової частини НОМЕР_2 або на виконання Тимчасового алгоритму дій посадових осіб стосовно прийому військовослужбовців, які повернулись для проходження військової служби до Збройних Сил України (окреме доручення Головнокомандувача Збройних Сил України від 07.08.2025 № 142249/С/2-2024) та розпорядження начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 29.08.2025 № 112012/С прибути до батальйону резерву відповідного оперативного командування, звернутися до Військової служби правопорядку, поновитися на військовій служби та подати по команді відповідний рапорт про звільнення з військової служби разом з оригіналами або належним чином посвідченими копіями документів, що підтверджують підстави для звільнення. За результатами розгляду рапорту старшого солдата ОСОБА_4 командиром військової частини НОМЕР_2 буде прийнято відповідне рішення. У випадку якщо Ви не погоджуєтесь з вищезазначеним рішенням військової частини НОМЕР_2 , Ви маєте право оскаржити рішення у адміністративному суді в порядку адміністративного судочинства. …».
У Витязі з Єдиного реєстру досудових розслідувань по кримінальному провадженню №42025052210000062 зазначено: «… Короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення: 13.10.2022 військовослужбовець військової частини НОМЕР_2 старший солдат ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в умовах воєнного стану з метою ухилитися від військової служби не повернулась з лікувального закладу в тимчасове розташування військової частини в АДРЕСА_3 . …».
У Витязі із Наказу командира ВЧ НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 30.04.2025 за №120 зазначено: «… 43. Старшого солдата ОСОБА_11 , який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_2 та який самовільно залишив військову частину з 01 серпня 2022 року (дезертирував), наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 30 квітня 2025 року № 123-РС призупинити строк військової служби, вислуги років для призначення пенсії та вислуги у військовому званні, виплату грошового та здійснення продовольчого, речового забезпечення з 08 січня 2025 року. Виключити зі списків особового складу. Облікові документи направити до ІНФОРМАЦІЯ_5 . Підстава: витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 30 квітня 2025 року № 123-РС, витяг із Єдиного реєстру досудових розслідувань 08 січня 2025 року № 42025052210000062. …».
Судом досліджено всі документи, наявні у даній адміністративній справі.
При вирішенні публічно-правового спору по суті суд виходить з викладеного вище та наступного.
Згідно з ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. (…).
У ч.2 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зазначено: «2. … Військовослужбовцям, які під час дії воєнного стану самовільно залишили військові частини або місця проходження служби чи дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань, період з дня самовільного залишення військової частини (місця проходження військової служби) або вчинення дезертирства до дня повернення до виконання військового обов`язку не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. Таким військовослужбовцям упродовж цього періоду виплата грошового, здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення та поширення на них пільг і соціальних гарантій, встановлених законодавством для військовослужбовців, не здійснюються. …».
У ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зазначено: «… 5. Контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах: … 3) під час проведення мобілізації та дії воєнного стану: … в) у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі або обмеження волі; г) через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу); … 7. Звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України. … 12. Військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах: … 2) під час дії особливого періоду (крім періоду дії воєнного стану): … військовослужбовці, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України; …».
Судом вивчено й інші норми права, які стосуються виниклого публічно-правового спору.
Позивачем не надано до суду доказів протиправності та скасування: 
- Рішення ВЧ НОМЕР_2 від 29.10.2025 за №10281 щодо розгляду рапорту колишнього старшого солдата ОСОБА_8 , стрільця-помічника гранатометника 2 механізованого відділення 3 механізованого взводу 1 механізованої роти НОМЕР_7 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 ; 
- Наказу командира ВЧ НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 30.04.2025 за №120 у частині позивача.
Судом враховано, що відповідно до Витягу із Наказу командира ВЧ НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 30.04.2025 за №120 ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу ВЧ НОМЕР_2 .
Таким чином, ОСОБА_1 не є військовослужбовцем ВЧ НОМЕР_2 . 
Позивачем не доведено вчинення дій відповідно до викладеного у відзиві на позовну заяву – «… Для звільнення з військової служби за сімейними обставинами колишньому старшому солдату ОСОБА_6 рекомендовано повернутися до військової частини НОМЕР_2 або на виконання Тимчасового алгоритму дій посадових осіб стосовно прийому військовослужбовців, які повернулись для проходження військової служби до Збройних Сил України (окреме доручення Головнокомандувача Збройних Сил України від 07.08.2025 № 142249/С/2-2024) та розпорядження начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 29.08.2025 № 112012/С прибути до батальйону резерву відповідного оперативного командування, звернутися до Військової служби правопорядку, поновитися на військовій служби та подати по команді відповідний рапорт про звільнення з військової служби разом з оригіналами або належним чином посвідченими копіями документів, що підтверджують підстави для звільнення. …».
Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч.1 ст.9 КАС України).
Відповідно до ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на викладене вище, позовна заява позивача є не обґрунтованою і не підлягає задоволенню. Доводи позивача не приймаються судом до уваги виходячи з вище зазначеного.
Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч.1 ст.132 КАС України).
Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (ч.1 ст.143 КАС України).
Позивач звільнений від сплати судового збору, інші судові витрати по справі відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.9, 77, 132, 139, 143, 243-246 КАС України, суд, –
ВИРІШИВ:
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії – відмовити у повному обсязі.
У стягненні на користь позивача з відповідача судових витрат відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення виготовлено у повному обсязі 07.05.2026.

Суддя О.О. Прасов