ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

08 червня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/15194/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),
суддів: Добродняк І.Ю., Суховарова А.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 березня 2026 року (суддя Н.Є. Калугіна) у справі № 160/15194/25 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_2 , у якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо відмови нарахувати та виплатити позивачу різницю грошового забезпечення за час виконання військового обов`язку на нижчеоплачуваній посаді, починаючи з 13 серпня 2023 року по 5 липня 2024 року;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити позивачу різницю грошового забезпечення за час виконання військового обов`язку на нижчеоплачуваній посаді, починаючи з 13 серпня 2023 року по 5 липня 2024 року. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що бездіяльність військової частини є протиправною та порушує право позивача на належне грошове забезпечення.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2025 року замінено відповідача у справі № 160/15194/25 - Військову частину НОМЕР_2 належним відповідачем - Військовою частиною НОМЕР_1 .
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 березня 2026 року адміністративний позов задоволено частково:
- визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати позивачу за період з 14.10.2023 по 04.07.2024 різниці грошового забезпечення за час виконання військового обов`язку на нижчеоплачуваній посаді, які позивач недоотримав внаслідок незаконного звільнення;
- зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу за період з 14.10.2023 по 04.07.2024 різницю грошового забезпечення (в тому числі, посадовий оклад, надбавку за вислугу років, надбавку за особливості проходження військової служби, премію) за час виконання військового обов`язку на нижчеоплачуваній посаді, які позивач недоотримав внаслідок незаконного звільнення, з урахуванням виплачених сум.
У задоволенні решти позову відмовлено.
Судом першої інстанції зазначено, що грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 
одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Суд першої інстанції врахував, що грошове забезпечення, не виплачене своєчасно або виплачене в меншому, ніж належало розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього.
Суд першої інстанції з`ясував, що за час незаконного звільнення з посади та перебування у розпорядженні командира відповідач зобов`язаний нарахувати та виплатити позивачу недоотримане грошове забезпечення.
Суд першої інстанції встановив, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення після поновлення позивача на посаді начальника командного пункту – заступника начальника штабу з бойового управління, чим фактично позбавлено позивача права на отримання грошового забезпечення.
Суд першої інстанції вказав, що у період з 14.10.2023 (тобто, друга половина жовтня 2023), позивачу виплачені тільки оклад за військове звання у розмірі 1270,00 грн на місяць та надбавка за вислугу років у розмірі 444,50 грн на місяць, а тому заявлений позивачем період нарахування та виплати грошового забезпечення підлягає зменшенню на 2 місяці та становить: з 14.10.2023 по 04.07.2024.
Відтак, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, скаржник вказує, що позивач не був переміщений на нижче оплачувану посаду та не був звільнений з військової служби, натомість позивача було звільнено з посади та зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_3 , згідно розділу ХХVIII Порядку №260 грошове забезпечення військовослужбовцю, якого зараховано у розпорядження, виплачується в розмірі грошового забезпечення, яке він отримував за займаною посадою до зарахування в розпорядження, але не більше ніж 2 місяці, у подальшому грошове забезпечення такому військовослужбовцю виплачується у розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, за винятком продовження строків виплати за рішенням Міністра оборони України. Скаржник вважає, що у період з 13 серпня 2023 року по 5 липня 2024 року позивач перебуваючи у розпорядженні не виконував обов`язки військової служби за посадою, перебування позивача у розпорядженні не змінює факт його поновлення на посаді, а отже позивачу виплачено грошове забезпечення у період його перебування в розпорядженні належним чином. 
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Встановлені обставини справи свідчать про те, що наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 11.04.2022 №88 (по стройовій частині), відповідно до мобілізаційного призначення за мобілізаційним планом наказано включити до списків військової частини НОМЕР_2 та призначити капітана у запасі ОСОБА_1 , начальником командного пункту – заступником начальника штабу з бойового управління.
Пунктом 12 наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по особовому складу) №287 від 13.08.2023 капітана ОСОБА_1 , начальника командного пункту – заступника начальника штабу з бойового управління військової частини НОМЕР_2 , звільнено з займаної посади і зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_3 з 13 серпня 2023 року.
Пунктом 5 наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №296 від 17.08.2023 капітана ОСОБА_1 , начальника командного пункту – заступника начальника штабу з бойового управління військової частини НОМЕР_2 , звільнено від займаної посади і зараховано в розпорядження командира військової частини НОМЕР_3 , з утриманням в списках особового складу військової частини НОМЕР_2 .
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.06.2024 у справі № 160/4083/24, позов задоволено частково, визнано протиправним та скасовано пункт 12 наказу №287 командира військової частини НОМЕР_3 (по особовому складу) від 13 серпня 2023 року щодо звільнення капітана ОСОБА_1 від займаної посади та зарахування в розпорядження командира військової частини НОМЕР_3 та утримувати в списках особового складу військової частини НОМЕР_2 , а також визнано протиправним та скасовано пункт 5 наказу №296 командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 17 серпня 2023 року щодо звільнення від займаної посади капітана ОСОБА_1 та зарахування його в розпорядження командира військової частини НОМЕР_3 та утримувати в списках особового складу військової частини НОМЕР_2 . В задоволенні інших вимог відмовлено.
04.07.2024 командир військової частини НОМЕР_2 видав наказ №190, яким капітана ОСОБА_1 колишнього начальника командного пункту - заступника начальника штабу з бойового управління в/частини НОМЕР_2 , який знаходиться в розпорядження командира в/частини НОМЕР_3 - поновлено в посаді згідно рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі № 160/1083/24 від 05.06.2024 на посаду начальника командного пункту - заступника начальника штабу з бойового управління військової частини НОМЕР_2 та зазначено: Вважати таким, що 05.07.2024 справи і посаду начальника командного пункту заступника начальника штабу з бойового управління військової частини НОМЕР_2 прийняв і приступив до виконання службових обов`язків та посадою, встановити посадовий оклад у розмірі 4650 грн на місяць, 21 тарифний розряд та виплачувати надбавку за особливості проходження військової служби у розмірі 65 % посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислуги років у розмірі 35%, щомісячну премію відповідно до особистого внеску в загальний результат служби у розмірі 390% посадового окладу. Підстава: рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.06.2024 по справі № 160/1083/24.
10.10.2024 позивач звернувся із запитом, в якому просив нарахувати та виплатити позивачу різницю грошового забезпечення за час виконання військового обов`язку на нижчеоплачуваній посаді, починаючи з 13 серпня 2023 року по 5 липня 2024 року.
Згідно відповіді командира військової частини НОМЕР_2 від 20.02.2025 №1669/1385, відповідач відмовив позивачу у нарахуванні та виплаті різниці грошового забезпечення за час виконання військового обов`язку на нижчеоплачуваній посаді, починаючи з 13 серпня 2023 по 5 липня 2024 та зазначив, що нарахувати та виплатити різницю грошового забезпечення за час виконання військового обов`язку на нижчеоплачуваній посаді з 13 серпня 2023 року по 5 липня 2024 року неможливо.
Вважаючи протиправною бездіяльність військової частини, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить із такого.
Згідно зі статтею 1 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
За змістом ст. 9 Закону № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. 
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Наказом Міністра оборони України №260 від 07.06.2018 року, затверджений Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі – Порядок №260).
Приписи п. 14 розділу I Порядку №260 визначають, що грошове забезпечення, не виплачене своєчасно або виплачене в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього.
Згідно п. 9 розділу XXXI Порядку №260 грошове забезпечення військовослужбовцям, рішення про звільнення яких з військової служби або переміщення на нижчеоплачувану посаду визнані незаконними та які у зв`язку з цим поновлені на військовій службі (посаді) на підставі рішення повноважного органу (керівника), який прийняв рішення про таке поновлення та виплату грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці за час виконання військового обов`язку на нижчеоплачуваній посаді, недоотримане грошове забезпечення за час вимушеного прогулу або різниця за час виконання військового обов`язку на нижчеоплачуваній посаді виплачується військовослужбовцю за місцем перебування на грошовому забезпеченні.
Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі Положення №1153/2008) затверджено Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008).
Зарахування військовослужбовців наказами по особовому складу в розпорядження посадових осіб, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо дальшого їх службового використання допускається в разі наявності підстав, перелік яких наведено у п.116 Положення №1153/2008.
Також, згідно п.116 Положення №1153/2008 матеріальне та грошове забезпечення військовослужбовців, зарахованих у розпорядження відповідних командирів (начальників), здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п.1 та 5 розділу XXVIII Порядку №260 грошове забезпечення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), зарахованим у розпорядження відповідних командирів або звільненим від посад, виплачується в розмірі грошового забезпечення, яке військовослужбовці отримували за займаними посадами до зарахування в розпорядження, але не більше ніж два місяці.
Грошове забезпечення військовослужбовцям після перебування у розпорядженні понад два місяці виплачується в розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, за винятком випадків продовження строків виплати за рішенням Міністра оборони України.
Зі змісту матеріалів справи вбачається, що пунктом 12 наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по особовому складу) №287 від 13.08.2023 капітана ОСОБА_1 , начальника командного пункту – заступника начальника штабу з бойового управління військової частини НОМЕР_2 , звільнено з займаної посади і зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_3 з 13 серпня 2023 року.
Разом з тим, пунктом 5 наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №296 від 17.08.2023 капітана ОСОБА_1 , начальника командного пункту – заступника начальника штабу з бойового управління військової частини НОМЕР_2 , звільнено від займаної посади і зараховано в розпорядження командира військової частини НОМЕР_3 , з утриманням в списках особового складу військової частини НОМЕР_2 .
У подальшому, такі накази стосовно позивача визнано протиправними та скасовано рішенням суду у справі №160/1083/24, а 04.07.2024 командир військової частини НОМЕР_2 видав наказ №190, яким капітана ОСОБА_1 колишнього начальника командного пункту - заступника начальника штабу з бойового управління в/частини НОМЕР_2 , який знаходиться в розпорядженні командира в/частини НОМЕР_3 - поновлено в посаді згідно рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі № 160/1083/24 від 05.06.2024 на посаду начальника командного пункту - заступника начальника штабу з бойового управління військової частини НОМЕР_2 .
Скаржник наполягає, що через перебування у розпорядженні у спірному періоді позивачу правомірно виплачено грошове забезпечення відповідно до розділу XXVIII Порядку №260, тобто у розмірі за посадою до зарахування в розпорядження – 2 місяці, далі в розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років.
В свою чергу, накази військових частин №287 від 13.08.2023 та №296 від 17.08.2023, якими звільнено позивача з займаної ним посади та зумовлено перебування позивача у спірному періоді у розпорядженні, визнані протиправними та скасовані, а отже відсутні підстави для виплати позивачу грошового забезпечення згідно правил, які визначені у п.1 та 5 розділу XXVIII Порядку №260.
Проте, застосування п.1 та 5 розділу XXVIII Порядку №260 спричинило виплату позивачу у спірному періоді з 14.10.2023 року грошового забезпечення в розмірі меншому ніж належний, адже як правильно дослідив суд першої інстанції позивачу виплачено лише оклад за військове звання та надбавку за вислугу років.
Враховуючи приписи п. 14 розділу I Порядку №260, грошове забезпечення, що виплачено позивачу у спірному періоді з 14.10.2023 року в меншому, ніж належало, розмірі, має бути виплачено за весь період, протягом якого позивач мав право на нього.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплату позивачу за період з 14.10.2023 по 04.07.2024 різниці грошового забезпечення, яку позивач недоотримав.
Підсумовуючи, суд апеляційної інстанції зазначає про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції. 
Керуючись ст. ст. 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 березня 2026 року у справі № 160/15194/25 – без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, передбачені ст.ст.328, 329 КАС України.

Повний текст постанови складено 08.06.2026

Головуючий - суддя Я.В. Семененко 

суддя І.Ю. Добродняк 

суддя А.В. Суховаров