Справа № 932/6183/26 
Провадження № 3/932/1389/26 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 червня 2026 року Суддя Шевченківського районного суду міста Дніпра Орчелота А.В., при секретарях Карапиш А.М., Чубенко А.І., Тринько І,А., за участю прокурора Авдан О.Л, захисниці Ященко І.О., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративний матеріал, який надійшов з Управління стратегічних розслідувань в Донецькій області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, відносно:
ОСОБА_1 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , в м. Димиров, Донецької області, громадянки України, працюючої на посаді головного бухгалтера КНП «Мирноградська центральна лікарня» Мирноградської міської ради, зареєстрованої за адресом: АДРЕСА_1 , проживає за адресом: АДРЕСА_2 , якій роз`яснені права відповідно до ст.63Конституції України та ст.268КУпАП,
за ч.ч.1,2 ст.172-7КУпАП, -
ВСТАНОВИВ:
До Шевченківського районного суду міста Дніпро надійшли протоколи про адміністративне правопорушення пов`язане з корупцією: №126, №127, №128, №129, №130, №131 від 11 травня 2026 року відносно  ОСОБА_1 . 
Як вбачається з протоколу №126: ОСОБА_1 , як головний бухгалтер Комунального некомерційного «Мирноградська центральна лікарня» Мирноградської міської ради (далі - КНП «МЦЛ» ММР), будучи посадовою особою юридичної особи публічного права та згідно п.п.«а» п.2 ч.1 ст.3Закону України «Про запобігання корупції» є суб`єктом відповідальним за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, порушуючи вимоги ст.28Закону України «Про запобігання корупції», перебуваючи на робочому місці, не повідомила у встановленому Законом порядку, про наявність у неї реального конфлікту інтересів, під час вирішення питання, щодо підписання клопотання №626/01-16 від 24.06.2024 про преміювання директора КНП «МЦ» ММР ОСОБА_2 у розмірі 50 відсотків від посадового окладу 26 991 грн. за червень 2024 року.
Такі дії  ОСОБА_1 за вказаним протоколом кваліфікуються за ч.1 ст.172-7КУпАП.
Як вбачається з протоколу №127: ОСОБА_1 , як головний бухгалтер Комунального некомерційного підприємства «Мирноградська центральна лікарня» Мирноградської міської ради (далі - КНП «МЦЛ» ММР), будучи посадовою особою юридичної особи публічного права та згідно п.п.«а» п.2 ч.1 ст.3Закону України «Про запобігання корупції» є суб`єктом відповідальним за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, порушуючи вимоги ст.28Закону України «Про запобігання корупції», перебуваючи на робочому місці, вчинила дії в умовах реального конфлікту інтересів, під час підписання клопотання № 626/01-16 від 24.06.2024, щодо преміювання директора КНП «МЦ» ММР ОСОБА_2 у розмірі 50 відсотків від посадового окладу 26 991 грн. за червень 2024 року.
Такі дії  ОСОБА_1 за вказаним протоколом кваліфікуються за ч.2 ст.172-7КУпАП.
Як вбачається з протоколу №128: ОСОБА_1 , як головний бухгалтер Комунального некомерційного підприємства «Мирноградська центральна лікарня» Мирноградської міської ради (далі - КНП «МЦЛ» ММР), будучи посадовою особою юридичної особи публічного права та згідно п.п.«а» п.2 ч.1 ст.3Закону України «Про запобігання корупції» є суб`єктом відповідальним за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, порушуючи вимоги ст.28Закону України «Про запобігання корупції», перебуваючи на робочому місці, не повідомила у встановленому Законом порядку, про наявність у неї реального конфлікту інтересів, під час вирішення питання, щодо підписання клопотання №823/01-16 від 24.07.2024 про преміювання директора КНІІ «МЦЛ» ММР ОСОБА_2 у розмірі 50 відсотків від посадового окладу 26 991 грн. за липень 2024 року.
Такі дії  ОСОБА_1 за вказаним протоколом кваліфікуються за ч.1 ст.172-7КУпАП.
Як вбачається з протоколу №129: ОСОБА_1 , як головний бухгалтер Комунального некомерційного підприємства «Мирноградська центральна лікарня» Мирноградської міської ради (далі - КНП «МЦЛ» ММР), будучи посадовою особою юридичної особи публічного права та згідно п.п.«а» п.2 ч.1 ст.3Закону України «Про запобігання корупції» є суб`єктом відповідальним за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, порушуючи вимоги ст.28Закону України «Про запобігання корупції», перебуваючи на робочому місці, вчинила дії в умовах реального конфлікту інтересів, під час підписання клопотання №823/01-16 від 24.07.2024 щодо преміювання директора КНП «МЦЛ» ММР ОСОБА_2 у розмірі 50 відсотків від посадового окладу 26 991 грн. за липень 2024 року.
Такі дії  ОСОБА_1 за вказаним протоколом кваліфікуються за ч.2 ст.172-7КУпАП.
Як вбачається з протоколу №130: ОСОБА_1 , як головний бухгалтер Комунального некомерційного підприємства «Мирноградська центральна лікарня» Мирноградської міської ради (далі - КНП «МЦЛ» ММР), будучи посадовою особою юридичної особи публічного права та згідно п.п.«а» п.2 ч.1 ст.3Закону України «Про запобігання корупції» є суб`єктом відповідальним за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, порушуючи вимоги ст.28Закону України «Про запобігання корупції», перебуваючи на робочому місці, не повідомила у встановленому Законом порядку, про наявність у неї реального конфлікту інтересів, під час вирішення питання, щодо підписання клопотання №910/01-16 від 21.08.2024 про преміювання директора КНП «МЦ» ММР ОСОБА_2 у розмірі 50 відсотків від посадового окладу 26 991 грн. за серпень 2024 року.
Такі дії  ОСОБА_1 за вказаним протоколом кваліфікуються за ч.1 ст.172-7КУпАП.
Як вбачається з протоколу №131: ОСОБА_1 , якголовний бухгалтер Комунального некомерційного підприємства «Мирноградська центральна лікарня» Мирноградської міської ради (далі - КНП «МЦЛ» ММР), будучи посадовою особою юридичної особи публічного права та згідно п.п.«а» п.2 ч.1 ст.3Закону України «Про запобігання корупції» є суб`єктом відповідальним за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, порушуючи вимоги ст.28Закону України «Про запобігання корупції», перебуваючи на робочому місці, вчинила дії в умовах реального конфлікту інтересів, під час підписання клопотання № 910/01-16 від 21.08.2024 щодо преміювання директора КНП «МЦЛ» ММР ОСОБА_2 у розмірі 50 відсотків від посадового окладу 26 991 грн. за серпень 2024 року.
Такі дії  ОСОБА_1 за вказаним протоколом кваліфікуються за ч.2 ст.172-7КУпАП.
За приписами статті 278КУпАП, при підготовці до розгляду по суті справи про адміністративне правопорушення, було з`ясовано, що на особу, яка вчинила адміністративне правопорушення складено кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом.
За правилами частини другої ст.36КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, такі справи одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою).
Постановою Шевченківського районного суду міста Дніпра від 28 травня 2026 року справи про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.172-7КУпАП №932/6201/26 (провадження №3/932/1394/26), за ч.2 ст.172-7КУпАП-№932/6196/26 (провадження №3/932/1393/26), за ч.1 ст.172-7КУпАП №932/6191/26 (провадження №3/932/1392/26), за ч.2 ст.172-7КУпАП №932/6189/26 (провадження №3/932/1391/26), за ч.1 ст.172-7КУпАП №932/6187/26 (провадження №3/932/1390/26) та ч.2 ст.172-7КУпАП-№932/6183/26 (провадження №3/932/1389/26) - об`єднані в одне провадження.
Справі присвоєно №932/6183/26 (провадження №3/932/1389/26).
Від захисниці особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Ященко І.О., надійшла заява про закриття адміністративного провадження. В обґрунтування зазначеної заяви остання зазначає, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів наявності в діях ОСОБА_1 реального конфлікту інтересів, який є обов`язковою умовою притягнення до адміністративної відповідальності за ст.172-7КУпАП. Захисниця вказує, що ОСОБА_1 не приймала рішення щодо преміювання директора КНП та визначення розміру премії, а лише підписувала відповідні клопотання як представник трудового колективу, тоді як рішення про преміювання належало до компетенції начальника військової адміністрації. Крім того, у протоколах не наведено доказів існування приватного інтересу, корисливого мотиву чи отримання будь-яких благ, а висновки про наявність конфлікту інтересів ґрунтуються виключно на припущеннях особи уповноваженої на складання протоколів, щодо «бажання ОСОБА_1 зберегти добрі відносини з керівником». Також зазначено, що в протоколах не конкретизовано, кому саме ОСОБА_1 була зобов`язана повідомити про наявність реального конфлікту інтересів, що виключає склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-7КУпАП. З огляду на викладене, захисниця просить закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 247КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
Прокурором надано Висновок, у якому зазначено, що вина ОСОБА_1 доведена в повному обсязі та підтверджується належними і допустимими доказами, що містяться в матеріалах адміністративної справи. На обґрунтування своєї позиції прокурор вказав, що між ОСОБА_1 та директором КНП ОСОБА_2 існували відносини прямого підпорядкування, оскільки остання була наділена повноваженнями щодо призначення та звільнення головного бухгалтера, а також застосування до нього заходів заохочення та дисциплінарного впливу. На думку прокурора, саме зазначені відносини зумовлювали наявність у ОСОБА_1 приватного немайнового інтересу, а відтак – реального конфлікту інтересів під час вирішення питання щодо преміювання директора закладу. Так, ОСОБА_1 , усвідомлюючи наявність такого конфлікту інтересів, не повідомила про нього у встановленому законом порядку та, діючи в умовах реального конфлікту інтересів, підписала клопотання №626/01-16 від 24.06.2024, №823/01-16 від 24.07.2024 та №910/01-16 від 21.08.2024 про преміювання директора КНП у розмірі 50 відсотків посадового окладу. При цьому прокурор наголосив, що підписання та направлення зазначених клопотань не належало до повноважень головного бухгалтера та не було передбачено Посадовою інструкцією, Положенням про преміювання чи умовами контракту з керівником підприємства, а тому дії ОСОБА_1 не можуть вважатися формальними. Крім того, саме зазначені клопотання стали підставою для прийняття Засновником розпоряджень про преміювання директора, що, на думку прокурора, свідчить про безпосередній вплив дій ОСОБА_1 на прийняття відповідних рішень, адже саме вона, взяла на себе право, не передбачене Контрактом, Положенням про преміювання та Посадовою інструкцією головного бухгалтера та самостійно оцінила роботу директора лікарні за відповідний період роботи, визначивши розмір його премії. Також прокурор заперечив доводи сторони захисту про формальний характер підписання клопотань та здійснення дій від імені трудового колективу, зазначивши, що збори трудового колективу з цього питання не проводилися, а будь-які документи, які б уповноважували Заліську Т.Г. діяти як представника трудового колективу, відсутні.
Окрім цього, прокурор зазначила, що днем виявлення адміністративних правопорушень є 11 травня 2026 року – дата складання протоколів про адміністративні правопорушення, а відтак строки притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбачені ст.38КУпАП, не сплили. З огляду на викладене, прокурор просив визнати ОСОБА_1 винуватою у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч.1,2 ст.172-7КУпАП, та накласти на неї адміністративне стягнення у виді штрафу.
У відповідь на висновок прокурора, захисницею Ященко І.О. було надано заперечення на висновок прокурора, відповідно до якого остання зазначає, що у ОСОБА_1 був відсутній як приватний інтерес, так і реальний конфлікт інтересів, а стороною обвинувачення не доведено наявності суб`єктивної сторони інкримінованих адміністративних правопорушень, зокрема її вини у формі умислу, корисливого мотиву, особистої заінтересованості чи іншого немайнового інтересу, а також мети отримання будь-яких неправомірних переваг для себе чи близьких осіб. Крім того, не доведено наявності у ОСОБА_1 дискреційних повноважень щодо прийняття рішення про преміювання директора, а її дії з підготовки та направлення відповідних клопотань були виключно формальним виконанням посадових обов`язків відповідно до посадової інструкції та встановленого на підприємстві Алгоритму.
В судовому засіданні:
Особа яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 своєї вини в інкримінованих правопорушеннях не визнала, пояснила, що виконувала свої посадові обов`язки у відповідності до посадової інструкції та алгоритму дій, що прийняті на підприємстві, і при цьому ні до, ні після подання засновнику клопотань про виплату премії керівнику ніяких сподівань щодо лояльності директора чи підвищення заробітної плати чи премії у неї не було. Заперечення захисниці – підтримала, а клопотання про закриття об`єднаної справи про адміністративне правопорушення - просила задовільнити.
Захисниця - підтримала свої заперечення та клопотання. 
Прокурор – підтримала Висновок, просила визнати ОСОБА_1 винуватою та піддати стягненню у виді штрафу.
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши думку прокурора та позицію захисту, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до такого.
Відповідно до ст.1КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Відповідно до ст.7 КУпАп ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ч.1 ст.9КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ст.10КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.
Диспозиція ст.172-6КУпАП визначає склад адміністративного правопорушення, що полягає: у неповідомленні особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів(ч.1), а також: вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів(ч.2).
Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення, що стосується й адміністративних правопорушень, пов`язаних із корупцією, які містяться в главі 13-АКУпАП, здійснюється на засадах суворого додержання законності, що закріплені в Конституції України та ст.2КУпАП. Уповноважені особи зобов`язані діяти лише на підставі та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України.
Обставини кожної справи повинні бути з`ясовані своєчасно, всебічно, повно та об`єктивно. Своєчасність вимагає з`ясування усіх обставин у як найкоротші строки. Всебічність, повнота та об`єктивність мають на меті виключення проявів суб`єктивізму, упередженості, однобічності при провадженні. Ці принципи покликані забезпечити встановлення та оцінку реальних фактів, які мають значення для прийняття обґрунтованого рішення у контексті адміністративної справи (ст.245КУпАП). До того ж КУпАП встановлює перелік обставин, які мають обов`язково з`ясуватись, відповідно до вимог ст.280КУпАП.
Провадження у справах про адміністративне правопорушення здійснюється у певному порядку, який визначається КУпАП і іншими законами, та є низкою послідовних дій уповноважених органів (посадових осіб), інших суб`єктів, які згідно з КУпАП здійснюють заходи, спрямовані на притягнення правопорушника до відповідальності, а саме порушують справу, встановлюють фактичні обставини справи, процесуально оформлюють результати розслідування, направляють матеріали для розгляду за підвідомчістю. Після цього уповноважений орган (посадова особа) зобов`язаний розглянути справу, а саме здійснити аналіз зібраних матеріалів, оцінку доказів та встановити фактичні обставини справи, які підтверджуються цими доказами, та прийняти постанову (ст.246КУпАП);
Статтями 251,252КУпАП надають поняття доказів та їх оцінку, оскільки докази мають велике значення для правильного вирішення справи, адже саме на основі доказів ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи.
Для використання доказу при розгляді справи необхідно, щоб він був відносним і допустимим.
Відносний доказ – це доказ, зміст якого приблизно чи вірогідно відтворює фактичну обставину, що має значення для правильного вирішення справи. До того ж фактичні дані – це дані, які мають зв`язок із фактами предмета доведення, здатні підтвердити існування чи відсутність доказуваних фактів.
Допустимим вважається той доказ, який був отриманий у встановленому порядку і передбаченим способом, а також, коли законодавець допускає його використання.
Встановлені правила відносності і допустимості доказів є гарантом їх достовірності та істинності.
Стаття 251КУпАП надає вичерпний перелік джерел доказів у справах про адміністративне правопорушення.
Відповідно до вимог ст.252КУпАП, як кожен доказ окремо, так і вся їх сукупність підлягають оцінці, оскільки правильна оцінка доказів є найважливішою умовою прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення у справі.
При оцінці доказів у провадження у справах про адміністративне правопорушення уповноважені особи зобов`язані з`ясувати, чи припустиме використання отриманих доказів як доказів у цій справі, чи стосуються фактичні дані до конкретної справи, чи є достатньою вся сукупність отриманих фактичних даних для того, щоб прийняти законне, обґрунтоване та справедливе рішення у справі.
Оцінка доказів здійснюється за внутрішнім переконанням посадової особи шляхом формування під час повного, всебічного й об`єктивного дослідження всіх обставин справи своєї певної думки щодо конкретної справи, яка ґрунтується на некритичному ставленні до окремих доказів, відсутності будь яких переваг одних доказів над іншими, додержання законності. При цьому посадова особа керується своєю правосвідомістю, оскільки це є дуже важливим чинником у вирішенні питання про оцінку доказів, адже правосвідомість – це ставлення особи до права, його ролі у суспільстві.
Стаття 280КУпАП зазначає обов`язок органу (посадової особи) при розгляді справи з`ясовувати всі обставини для прийняття правильного рішення з переліком цих обставин.
До таких обставин відноситься: 
- по-перше, чи було вчинено адміністративне правопорушення у визначенні ст.9КУпАП, яке повинно містити всі ознаки складу правопорушення, та бути передбачено КУпАП;
- по-друге, чи винна дана особа в його вчиненні після уважного, повного, всебічного дослідження доказів по справі, ознайомлення з матеріалами справи;
- по-третє, чи підлягає вона відповідальності,
- по-четверте, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність;
- по-п`яте, чи заподіяно майнову шкоду;
- по-шосте, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу;
- всьоме, інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Між тим, згідно чинного законодавства усі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на користь особи, яка притягується до відповідальності.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 №23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.
У своєму рішенні по справі «Аллене де Рібемон проти Франції» від 10.02.1995 ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинності обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.
Постанова судді згідно ст.283КУпАП має ґрунтуватися на обставинах, установлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.
Так судом було досліджено наявні в матеріалах письмові докази:
Контракт №1 з керівником державного, комунального закладу охорони здоров`я, що діє в організаційно-правовій формі казенного або комунального некомерційного підприємства від 02 листопада 2022 року, відповідно до якого між Мирноградською міською радою, в особі начальника Мирноградської міської військової адміністрації Покровського району Донецької області Ключки Юрія В`ячеславовича, який діє на підставі Закону України «Про правовий режим воєнного стану». Указу Президента від 01 вересня 2022 року №620/2022 «Про утворення військових адміністрацій населених пунктів у Донецькій області». Розпорядження Президента України від 07 вересня 2022 року №1702022-рп «Про призначення О. Ключки начальником Мирноградської міської військової адміністрації Покровського району Донецької області», постанови Верховної Рали України від 21.09.2022 №2016-IХ «Про здійснення начальниками Добропільської, Мирноградської, Покровської та Селидівської міських військових адміністрацій Покровського району Донецької області повноважень, передбачених частиною другою статті 10Закону України «Про правовий режим воєнного стану», враховуючи Указ Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (зі змінами). (далі Засповник), з однієї сторони, та громадянки ОСОБА_2 (далі - керівник) з іншої сторони (далі - сторони), укладено контракт про нижченаведене: ОСОБА_2 призначається на посаду директора Комунального некомерційного підприємства «Мирноградська центральна міська лікарня» Мирноградської міської ради на строк ді цього контракту;
Наказ т.в.о. директора КНП «Мирноградська центральна лікарня» Мирноградської міської ради ОСОБА_3 №4-К від 27.06.2019 року, відповідно до якого ОСОБА_1 – в.о. головногоо бухгалтера Мирноградської центральної міської лікарні переведено головним бухгалтером КНП «Мирноградська центральна лікарня» Мирноградської міської ради з 27.06.2019 без змін в організації виробництва та праці з окладом згідно штатного розпису;
Посадову інструкцію Головного бухгалтера КНП «Мирноградська центральна міська лікарня» Мирноградської міської ради від 27.06.2019; 
Клопотання представника трудового колективу ОСОБА_4 ;
Положення про преміювання працівників Комунального некомерційного підприємства «Мирноградська центральна міська лікарня» Мирноградської міської ради затверджене директором КНП «МЦМЛ`ММР ОСОБА_5 10 липня 2019 року;
Лист/відповідь директора КП «Мирноградська центральна лікарня» Мирноградської міської ради №244/01-16 від 27.04.2026;
Письмові пояснення ОСОБА_1 від 11.05.2026;
Письмові заперечення захисту та додані до них матеріали;
Вивчивши пояснення ОСОБА_1 та заперечення захисту разом із додатками, дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи, оцінивши їх, не може погодитись із особою уповноваженою на складання протоколів та наведеним висновком прокурора, оскільки вони не ґрунтуються на положеннях діючого КУпАП, антикорупційного національного законодавства, практики ЄСПЛ та матеріалах справи.
Так судом встановлено, що до Шевченківського районного суду міста Дніпра надіслано шість протоколів про адміністративні правопорушення щодо головного бухгалтера КНП «Мирноградська центральна лікарня» Мирноградської міської ради ОСОБА_1 , яка вчинила адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, за ч.1,ч.2 ст.172-7КУпАП, з додатками для розгляду по суті, а саме:
1)Протокол №126 від 11.05.2026 за ч.1 ст.172-7КУпАП, клопотання №626/01-16 від 24.06.2024 про преміювання директора КНІІ «МЦ» ММР ОСОБА_2 у розмірі 50 відсотків від посадового окладу 26 991 грн. за червень 2024 року.
2)Протокол №127 від 11.05.2026 за ч.2 ст.172-7КУпАП, клопотання №626/01-16 від 24.06.2024 про преміювання директора КНІІ «МЦ» ММР ОСОБА_2 у розмірі 50 відсотків від посадового окладу 26 991 грн. за червень 2024 року.
3) Протокол №128 від 11.05.2026 за ч.1 ст.172-7 КУпАП клопотання №823/01-16 від 24.07.2024 про преміювання директора КНІІ «МЦЛ» ММР ОСОБА_2 у розмірі 50 відсотків від посадового окладу 26 991 грн. за липень 2024 року.
4) Протокол №129 від 11.05.2026 за ч.2 ст.172-7 КУпАП клопотання №823/01-16 від 24.07.2024 про преміювання директора КНІІ «МЦЛ» ММР ОСОБА_2 у розмірі 50 відсотків від посадового окладу 26 991 грн. за липень 2024 року.
5) Протокол №130 від 11.05.2026 за ч.1 ст.172-7КУпАП, клопотання №910/01-16 від 21.08.2024 про преміювання директора КНП «МЦ» ММР ОСОБА_2 у розмірі 50 відсотків від посадового окладу 26 991 грн. за серпень 2024 року.
6) Протокол №131 від 11.05.2026 за ч.2 ст.172-7 КУпАП, клопотання №910/01-16 від 21.08.2024 про преміювання директора КНП «МЦ» ММР ОСОБА_2 у розмірі 50 відсотків від посадового окладу 26 991 грн. за серпень 2024 року.
Допитана судом ОСОБА_1 не визнала свою винуватість у вчиненні адміністративних правопорушень, пов`язаних з корупцією та пояснила, що виконувала свої посадові обов`язки у відповідності до посадової інструкції та алгоритму дій, що прийняті на підприємстві, і при цьому ні до, ні після подання засновнику клопотань про виплату премії керівнику ніяких сподівань щодо лояльності директора чи підвищення заробітної плати чи премії у неї не було.
Як вже наголошувалося вище, у справах про відповідні адміністративні правопорушення суд повинен забезпечувати всебічне, повне і об`єктивне дослідження всіх обставин, передбачених ст.ст.245,280КУпАП. При цьому особливу увагу необхідно звертати на з`ясування у кожній справі таких питань:
-чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до адміністративної відповідальності;
- чи містять діяння склад адміністративного правопорушення, передбаченого ЗУ «Про запобігання корупції»;
- чи є особа винною у його вчиненні;
- чи належить вона до суб`єктів цього правопорушення;
- чи не містить правопорушення ознак злочину;
- чи не закінчились на момент розгляду справи строки передбачені ст.38КУпАП;
- чи немає інших обставин, що виключають провадження у справі;
Суд має також з`ясовувати мотив і характер вчиненого діяння, повноваження особи, яка його вчинила, наявність причинного зв`язку між діяннями і виконанням службових (посадових) повноважень, а у відповідних випадках - мети правопорушення.
Так формулювання суті адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, повинно бути викладено чітко, конкретно із зазначенням місця, часу, способу його вчинення, мотивів і форми вини, а висновки суду щодо оцінки доказів мають бути наведені у виді точних, категоричних суджень, які виключали сумніви з приводу достовірності доказів на обґрунтування висновку про винуватість особи та двозначність тлумачення складу адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, у вчиненні якого звинувачена ОСОБА_1 .
Відповідно до підп «а» п.2 ч.1 ст.3 ЗУ «Про запобігання корупції»(далі Закон) посадові особи юридичних осіб публічного права, які не зазначені у п.1 ч.1 цієї статті та якою є ОСОБА_1 ..
Відповідно до ст.41Закону особи, зазначені в підп. «а», п.2 ч.1 ст.3 Закону, діють неупереджено, незважаючи на приватні інтереси, особисті ставлення до будь яких осіб, на свої політичні погляди, ідеологічні, релігійні або інші особисті погляди чи переконання.
Приватний інтерес за визначенням ст.1 Закону, це будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством, або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.
Термін «приватний інтерес» вжитий в ст.41 Закону в контексті вирішення конфліктів інтересів і дотриманні етичних правил.
Пункт 2 примітки до ст.172-7КУпАП містить визначення реального конфлікту інтересів, як суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень. Аналогічне визначення міститься і в ст.13 Закону.
Суд з метою правильного застосування положень ЗУ «Про запобігання корупції», що стосується конфлікту інтересів та положень ст.172-7КУпАП, ретельного з`ясування їх суті, зобов`язаний визначити точний зміст поняття «конфлікт інтересів» в кожному конкретному випадку.
Відповідно до ст.1 Закону зміст цього поняття визначають обов`язкові ознаки:
1)Суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями;
2)Наявність такої суперечності впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час викоання зазначених повноважень.
При цьому конфлікт інтересів повинен бути реальним (очевидним) і передбачуваним.
Згідно словнику іноземних слів слово «конфлікт» латинського походження (confliktus – зіткнення) означає зіткнення протилежних інтересів, поглядів, спір, що погрожує ускладненням.
Відповідно рішенню Конституційного Суду України від 01.12.2004. №18-рп/2004р. конфлікт інтересів притаманний не тільки правовим і не правовим інтересам, а й конгломерату власне законних, охоронюваних законом і правом інтересів. Йдеться виключно про легітимні, але конкуруючі інтереси покупця й продавця, боржника та кредитора, наймача й наймодавця, споживача і товаровиробника, прокурора і адвоката, слідчого та підозрюваного тощо, які характеризуються певною конфліктністю.
Згідно чинного законодавства усі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на користь особи, яка притягується до відповідальності.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 №23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62Конституції України презумпції невинуватості.
У своєму рішенні по справі «Аллене де Рібемон проти Франції» від 10.02.1995 - ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинності обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.
Постанова судді згідно ст.283КУпАП має ґрунтуватися на обставинах, установлених при розгляді справи, тобто на достатніх і беззаперечних доказах.
Судом встановлено, що твердження сторони обвинувачення про існування у ОСОБА_1 приватного інтересу, обумовленого можливістю майбутнього заохочення з боку директора або бажанням зберегти з нею добрі службові відносини, є припущенням та не може свідчити про наявність реального конфлікту інтересів. Прокурором не долучено жодного доказу на підтвердження отримання хоча б одного матеріального чи нематеріального блага ОСОБА_1 ..
Відповідно до ч.4 ст.43Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Відповідно до ст.ст.1,2ЗУ«Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу, та має таку структуру. Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.
Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.
Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.
Відповідно до ст.7ЗУ «Про оплату праці» законодавство про оплату праці ґрунтується на Конституції України і складається з КЗпПУ, цього Закону, ЗУ «Про колективні договори і угоди », ЗУ «Про підприємства в Україні» та інших актів законодавства України.
Відповідно до ст.13ЗУ «Про оплату праці» оплата праці установ, що фінансується з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань. 
Як було встановлено з матеріалів справи ОСОБА_1 обіймаючи посаду головного бухгалтера, не була наділена повноваженнями щодо прийняття рішення про преміювання директора КНП, не визначала остаточний розмір премії та не могла вплинути на прийняття відповідного рішення, оскільки питання преміювання керівника закладу, розмір такого преміювання, належало до виключної компетенції начальника Мирноградської міської військової адміністрації Покровського району Донецької області.
Підписання та направлення клопотання про преміювання директора було лише виконаннямпокладених на неї посадових обов`язків відповідно до затвердженого на підприємстві Алгоритму та не перебувало у причинно-наслідковому зв`язку з можливим отриманням нею будь-яких переваг, пільг чи заохочень. За таких обставин можливе майбутнє преміювання головного бухгалтера або припущення щодо її зацікавленості у прихильності керівника не утворюють приватного інтересу в розумінні ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання корупції», не можуть вважатися мотивом інкримінованих правопорушень та виключають наявність реального конфлікту інтересів у її діях.
В листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №223-943/0/4-17 від 22.05.2017 про притягнення осіб до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.172-7КУпАП, відповідно до вимог ч.1 ст.7КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу, відповідно до ст.62Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь також є прийнятними до уваги з таких підстав.
Відповідно до положень ЗУ «Про запобігання корупції» реальний конфлікт інтересів це суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень; приватний інтерес це будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.
Виходячи з аналізу загальних положень ЗУ «Про запобігання корупції», суб`єктивна сторона як корупційного правопорушення, так і правопорушення, пов`язаного з корупцією, характеризується тим, що воно вчиняється лише з корисливих спонукань, і особа, яка вчинила таке корупційне діяння, усвідомлює, що вона незаконно використовує свої службові повноваження та незаконно одержує у зв`язку з цим певні матеріальні блага. Тобто, навіть при наявності суперечності між особистими інтересами та службовими повноваженнями, обов`язковим є встановлення можливості впливу такої суперечності на об`єктивність або упередженість прийняття рішень, а також на вчинення чи не вчинення дій під час виконання наданих службових повноважень.
При цьому, якщо мова йде про конфлікт інтересів, то він повинен бути реальним (очевидним) і передбачуваним. Тобто, конфлікт інтересів має місце тоді, коли вказана суперечність фактично вплинула чи могла вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, на вчинення чи не вчинення дій під час виконання наданих особі службових повноважень.
Аналізуючи вищенаведені положення КУпАП щодо підстав адміністративної відповідальності, у сукупності з приписами Закону України «Про запобігання корупції», вважаю за необхідне зазначити, що адміністративна відповідальність щодо порушення вимог законодавства стосовно запобігання та врегулювання конфлікту інтересів настає лише за вчинення дій чи прийняття рішень в умовах саме реального конфлікту інтересів.
Таким чином, хоча стаття 28 Закону України «Про запобігання корупції» про порушення вимог якої зазначено в адміністративних протоколах стосовно ОСОБА_1 , передбачає обов`язок особи повідомляти про наявність у неї потенційного чи реального конфлікту інтересів, проте адміністративна відповідальність за ч.ч.1,2 ст.172-7 КУпАП настає лише за умови прийняття рішення в умовах саме реального конфлікту інтересів.
Аналіз термінів потенційний інтерес та реальний інтерес, які містяться у ч.1 ст.1 ЗУ «Про запобігання корупції», з урахуванням висновку науково-правової експертизи Ради науково-правових експертиз при Інституті держави і права ім. В.М. Корецького НАН України від 29 квітня 2016 року №126/50-е щодо законодавства про боротьбу з корупцією, дає можливість констатувати, що потенційний конфлікт інтересів відрізняється від реального тим, що при потенційному конфлікті встановлюється лише наявність, існування приватного інтересу особи, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, тоді як при реальному конфлікті інтересів існуюча суперечність між наявним приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями безпосередньо впливає (вплинула) на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання вказаних повноважень. Крім того, це також визначає ступінь впливу цієї суперечності на прийняття рішення чи вчинення дії, який повинен мати об`єктивний вираз, а також часовий взаємозв`язок між прийняттям рішення та наявністю певних ознак, що мають місце при цьому.
Тобто, відмінність між цими поняттями полягає в тому, що для встановлення факту реального конфлікту інтересів недостатньо констатувати існування приватного інтересу, який потенційно може вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, а слід безпосередньо встановити, що, по-перше, приватний інтерес наявний, по-друге, він суперечить службовим чи представницьким повноваженням, а по-третє, така суперечність не може вплинути, а реально впливає на об`єктивність чи неупередженість прийняття рішень чи вчинення дій.
Таким чином, для встановлення наявності факту прийняття рішення, вчинення чи не вчинення дії в умовах реального конфлікту інтересів та розмежування реального і потенційного конфлікту інтересів, особа, яка здійснює правозастосовну діяльність, для кваліфікації рішення як такого, що прийняте в умовах реального конфлікту інтересів, має встановити наявність обов`язкової сукупності таких юридичних фактів, як:
1) наявність у правопорушника факту приватного інтересу, який має бути чітко сформульований (артикульований) та визначений;
2) наявність факту суперечності між приватним інтересом і службовими чи представницькими повноваженнями із зазначенням того, в чому саме ця суперечність знаходить свій вияв або вплив на прийняття рішення;
3) наявність повноважень на прийняття рішення;
4) наявність факту реального впливу суперечності між приватним та службовим чи представницьким інтересом на об`єктивність або неупередженість рішення.
Без наявності хоча б одного з фактів цієї сукупності, реальний конфлікт інтересів не виникає. Встановлення цих фактів має бути відображено в протоколі про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією.
Відповідно до п.1.1.1. розділу І Методичних рекомендацій щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, затверджених рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 29 вересня 2017 року №839, тільки такий приватний інтерес у сфері службових/представницьких повноважень, що може вплинути або впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень, спричиняє виникнення реального або потенційного конфлікту інтересів.
Наявність протиріччя встановлюється в кожному окремому випадку виконання доручення, розгляду листа, здійснення контрольного заходу тощо, шляхом порівняння повноважень та існуючого у особи приватного інтересу із подальшим визначенням можливості (неможливості) такого інтересу вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття рішення, вчинення діяння службовою особою.
Відповідно до вимог діючого законодавства докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією України та Законами України, міжнародним договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманої унаслідок істотного порушення прав та свобод людини є недопустимими.
Згідно з ч.1 ст.17Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Зокрема, в контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (рішення від 15.05.2008 року, заява № 7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст.6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколів про адміністративне правопорушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.
Частина 1 ст.6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Відповідно до ч.2 ст.6Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». А згідно з положеннями ч.3 ст.6Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.
Отже, в розумінні наведеного Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення.
Відповідно до ст.62Конституції України вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.
Згідно з п.1 ч.1 ст.247КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Враховуючи, що у матеріалах справи відсутні достатні докази, які б беззаперечно свідчили про вчинення ОСОБА_1 дій, вказаних у протоколах про адміністративні правопорушення, оцінивши усі наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин об`єднаної справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч.1,2 ст.172-7КУпАП, а тому провадження у об`єднаній справі підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247КУпАП.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.7,9,245,247,280,284-285КУпАП, -
ПОСТАНОВИВ:
На підставі п.1 ч.1 ст.247КУпАП, за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч.1,2 ст.172-7КУпАП, провадження у об`єднаній справі про адміністративне правопорушення відносно  ОСОБА_1 - закрити.
Постанова може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Шевченківський районний суд міста Дніпра протягом десяти днів з дня її винесення. 
Суддя Шевченківського 
районного суду міста Дніпра       А.В. Орчелота