МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 червня 2026 р. 	№ 400/13465/25 	
м. Миколаїв
Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Малих О.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовом	ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , 	
до відповідачів	1. Центрального районного суду м. Миколаєва, вул. Захисників Миколаєва, 41/12, м. Миколаїв, 54020,  2. Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області, вул. 68 Десантників, 2, м. Миколаїв, 54009,	
про	визнання протиправним та скасування наказу від 11.03.2016 року №13-о/с; зобов`язання вчинити певні дії,	
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Центрального районного суду м. Миколаєва (далі – відповідач 1) та Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області (далі – відповідач 2, ТУ ДСА), в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати наказ голови Центрального районного суду м. Миколаєва від 11.03.2016 року № 13-о/с щодо припинення доплати щомісячної надбавки за вислугу років;
- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області провести перерахунок та нарахування доплати за вислугу років у розмірі 20% щомісяця судді Центрального районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 за період з 01.04.2016 року по 31.10.2018 року включно.
Ухвалою від 17.12.2025 року суд відкрив провадження у справі та ухвалив розглядати справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін у судове засідання.
В обґрунтування свої вимог позивач зазначив, що суддя, який не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від нього особисто або не обумовлені його поведінкою, має право на отримання доплат до посадового окладу з дня ухвалення рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018 року № 11-р/2018.
Відповідачі ухвалу про відкриття провадження та позовну заяву з додатками отримали через електронні кабінети, відзиви на адміністративний позов не надали.
Верховний Суд у постанові від 21.02.2024 року у справі № 640/22958/21 дійшов висновку, що довідка про доставку електронного листа є допустимим доказом, що підтверджує вручення стороні судового рішення, надісланого в електронній формі.
Згідно ч. 6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Суд розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
З`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази у їх сукупності, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне:
Указом Президента України від 11.03.2011 року № 282/2011 «Про призначення суддів» позивача призначено на посаду судді Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області строком на п`ять років.
Указом Президента України від 26.09.2015 ороку № 564/2015 «Про переведення суддів» позивача переведено на посаду судді Центрального районного суду міста Миколаєва.
Наказом голови Центрального районного суду міста Миколаєва від 08.10.2015 року № 74-о/с позивача зараховано до штату Центрального районного суду міста Миколаєва.
У травні 2018 року відносно позивача проведено кваліфікаційне оцінювання, за результатами якого прийнято рішення про відповідність займаній посаді.
Відповідно до Указу Президента України від 24.10.2018 року № 340/2018 «Про призначення суддів» позивача призначено на посаду судді Центрального районного суду міста Миколаєва безстроково.
Однак, починаючи з квітні 2016 року і по жовтень 2018 року відповідачем 1, на підставі наказу від 11.03.2016 року № 13-о/с, позивачу виплачувалась суддівська винагорода без щомісячної доплати за вислугу років у розмірі 20% посадового окладу
Позивач вважає, що відповідачем порушено його право на належне матеріальне забезпечення, у зв`язку з чим звернувся до суду за захистом своїх прав.
Приймаючи рішення у справі, суд виходить з наступного:
Незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України, що передбачено ч. 1 ст. 126 Конституції України.
Статтею 130 Конституції України передбачено, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.
Статтею 4 Закону України від 02.06.2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі – Закон № 1402-VIII) установлено, що судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та законом.
Зміни до цього Закону можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 135 Закону № 1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
Суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.
Відповідно до ч. 3 ст. 135 Закону № 1402-VIII, базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 3) судді Верховного Суду 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
За змістом ч. 5 ст. 135 Закону № 1402-VIII, суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років 15 відсотків, більше 5 років 20 відсотків, більше 10 років 30 відсотків, більше 15 років 40 відсотків, більше 20 років 50 відсотків, більше 25 років 60 відсотків, більше 30 років 70 відсотків, більше 35 років 80 відсотків посадового окладу.
Згідно з ч. 10 ст. 135 Закону № 1402-VIII, суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу.
Відповідно до п. 17 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII, повноваження суддів, призначених на посаду строком на п`ять років до набрання чинності цим Законом, припиняються із закінченням строку, на який їх було призначено. Судді, повноваження яких припинилися у зв`язку із закінченням такого строку, можуть бути призначені на посаду судді за результатами конкурсу, що проводиться в порядку, встановленому цим Законом.
Пунктом 20 цього ж розділу передбачено, що відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 02.06.2016 року № 1401-VIII (далі – Закон № 1401-VIII), оцінюється колегіями Вищої кваліфікаційної комісії суддів України в порядку, визначеному цим Законом.
Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади за рішенням Вищої ради правосуддя на підставі подання відповідної колегії Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.
Пунктом 22 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII у редакції, чинній до 01.01.2020 року, було закріплено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.
Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 01.01.2017 року отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VІ (далі – Закон № 2453-VІ).
Пунктом 23 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII у редакції, чинній до 01.01.2020 року, було закріплено також положення про те, що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону № 2453-VІ.
Підпунктом 16 п. 1 розділу I Закону України від 16.10.2019 року № 193-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування» (далі – Закон № 193-IX) виключено пункти 22, 23 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII.
Згідно з приписами чч. 1, 3 ст. 133 Закону № 2453-VI в редакції Закону України від 12.02.2015 року № 192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд» (далі – Закон № 192-VIII), суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України «Про Конституційний Суд України» та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.
Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.
Частинами 5 та 7 цитованої норми передбачено, що суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років 15 відсотків, більше 5 років 20 відсотків, більше 10 років 30 відсотків, більше 15 років 40 відсотків, більше 20 років 50 відсотків, більше 25 років 60 відсотків, більше 30 років 70 відсотків, більше 35 років 80 відсотків посадового окладу.
Відповідно до ч. 10 ст. 133 Закону № 2453-VI суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу.
Рішенням Конституційного Суду України від 04.12.2018 року № 11-р/2018 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення частин 3, 10 статті 133 Закону №2453-VI у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року №192-VІІІ, зокрема, за якими суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу.
За змістом пп. 3.4 вказаного рішення Конституційного Суду, питання отримання суддею винагороди до проходження ним кваліфікаційного оцінювання регулюється Законом №2 453-VI у редакції Закону № 192-VІІІ, а випадки, коли такий суддя не здійснює правосуддя, визначаються Законом № 1402-VIII.
Випадки нездійснення правосуддя поділяються на дві категорії. До першої категорії належать випадки, коли нездійснення правосуддя обумовлене поведінкою самого судді, зокрема, відсторонення судді від посади у зв`язку з притягненням до кримінальної відповідальності, застосування до судді дисциплінарного стягнення у виді тимчасового відсторонення від здійснення правосуддя. Друга категорія охоплює випадки, коли суддя не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від нього особисто або не обумовлені його поведінкою.
Якщо позбавлення судді права на отримання доплат до посадового окладу може бути визнане доцільним та виправданим, зокрема, у випадку притягнення його до кримінальної чи дисциплінарної відповідальності, наслідком якого є відсторонення судді від посади чи від здійснення правосуддя, то позбавлення судді цього права, коли він не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від нього особисто або не обумовлені його поведінкою, як випливає зі змісту положення ч. 10 ст. 133 Закону № 2453-VI у редакції Закону № 192-VІІІ, є несправедливим, невиправданим та необґрунтованим.
Застосований законодавцем у положенні ч. 10 ст. 133 Закону № 2453-VI у редакції Закону № 192-VІІІ підхід до об`єднання усіх випадків, коли суддя, який не здійснює правосуддя, не має права на отримання доплат до посадового окладу, не можна визнати виправданим, справедливим та помірним, оскільки такий підхід не враховує особливостей кожної категорії підстав нездійснення правосуддя, ступеня обумовленості таких підстав поведінкою судді та інших законодавчо визначених обставин, а отже, невиправдано призводить до звуження обсягу гарантій незалежності суддів у виді зниження рівня їх матеріального забезпечення.
Отже, суддя, який не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від нього особисто або не обумовлені його поведінкою, має право на отримання доплат до посадового окладу з дня ухвалення рішення Конституційним Судом України від 04.12.2018 року № 11-р/2018.
У зв`язку з цим суд звертає увагу на той факт, що положення ч. 10 ст. 133 Закону № 2453-VI у редакції Закону № 192-VIII, які рішенням Конституційного Суду України від 04.12.2018 року № 11-р/2018 визнані неконституційними, були тотожними за змістом положенням ч. 10 ст. 135 Закону № 1402-VIII.
Верховний Суд у постанові від 13.10.2021 року у справі № 120/1655/21-а дійшов висновку про те, що з набранням чинності законами № 1401-VIII та № 1402-VIII призначення на посаду судді (вперше) здійснюється безстроково. Водночас призначення на посаду судді безстроково суддів, яких до того було призначено на посади в межах п`ятирічного строку (відповідно до раніше чинного правового регулювання цих правовідносин), поставлено у залежність від результатів кваліфікаційного оцінювання.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у вказаній постанові, необхідним у такій категорії справи є з`ясування обставин, які зумовили припинення виплати суддям надбавок до посадового окладу: зупинення щодо кваліфікаційного оцінювання й відсторонення на цій підставі від здійснення правосуддя (відповідно до ч. 5 ст. 86 Закону № 1402-VIII); закінчення п`ятирічного строку повноважень на посаді судді чи поява іншої обставини, з якою рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018 року № 11-р/2018 пов`язує неконституційність позбавлення надбавок до посадового окладу судді.
Тож від чіткої відповіді на питання щодо причин, які зумовили припинення виплати надбавок до посадового окладу судді, і залежить правильне вирішення спору у цій справі.
Позивач обіймає посаду судді Центрального районного суду міста Миколаєва, але не здійснювала правосуддя у період з 01.04.2016 року по 31.10.2018 року.
Водночас рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 18.05.2018 року № 713/ко-18 суддю Центрального районного суду міста ОСОБА_2 визнано таким, що відповідає займаній посаді.
Таким чином, позивач не здійснював правосуддя через обставини, що не залежали від нього особисто та не були обумовлені його поведінкою, а тому, з огляду на висновки Конституційного Суду України, викладені у рішенні від 04.12.2018 року № 11-р/2018, позивач має право на отримання доплати до посадового окладу за вислугу років у розмірі 20%
З приводу суб`єкта владних повноважень, якому належить обов`язок з нарахування та виплати спірної доплати суд зазначає наступне.
Згідно з приписами ч.ч. 3, 4 ст. 148 Закону № 1402-VIII, ДСА України здійснює функції головного розпорядника бюджетних коштів щодо фінансового забезпечення усіх інших судів, окрім Верховного Суду та вищих спеціалізованих судів; функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління ДСА України.
Відповідно до ст. 149 Закону № 1402-VIII, суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.
В силу приписів ч.ч. 1, 2 ст. 22 Бюджетного кодексу України, за обсягом наданих повноважень розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня.
Головними розпорядниками бюджетних коштів є ДСА України.
Пунктами 2 та 4 ч. 5 ст. 22 Бюджетного кодексу України передбачено, що головний розпорядник бюджетних коштів, зокрема, організовує та забезпечує на підставі Бюджетної декларації (прогнозу місцевого бюджету) та плану діяльності на середньостроковий період складання проекту кошторису та бюджетного запиту і подає їх Міністерству фінансів України (місцевому фінансовому органу); затверджує кошториси розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня (плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів), якщо інше не передбачено законодавством.
Згідно з ч. 1 ст. 23 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.
Відповідно до п. 1 Положення про ДСА України, що затверджене рішенням Вищої ради правосуддя від 17.01.2019 року № 141/0/15-19, ДСА України є державним органом у системі правосуддя, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади в межах повноважень, установлених законом.
Пунктом 2 Положення визначено, що ДСА України здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади з метою створення належних умов функціонування судів і діяльності суддів.
Пунктом 3 Положення передбачено, що ТУ ДСА України є територіальними органами ДСА України.
З положень ст.ст. 148, 149 Закону № 1402-VIII та з урахуванням положень частин 1, 2, 5 статті 22, частини 1 статті 23 Бюджетного Кодексу України слідує, що виплата суддівської винагороди здійснюється в межах бюджетних призначень, головним розпорядником яких є ДСА України.
Відповідач - територіальний орган ДСА України та розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня, здійснює свої повноваження в межах асигнувань, які ДСА України затвердила у його кошторисі на відповідний рік.
З урахуванням вищевикладеного, ТУ ДСА в Миколаївській області як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня здійснює свої повноваження в межах асигнувань, які ДСА України затвердила у його кошторисі. Тобто саме ТУ ДСА в Миколаївській області має здійснити нарахування та виплату позивачу недоплачену суму суддівської винагороди за період з 01.04.2016 року по 31.10.2018 року з урахуванням доплати за вислугу років у відповідності до приписів ч.ч. 2, 5 ст. 135 Закону № 1402-VIII.
На підставі ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню.
Суд також вказує, що задовольняючи позовні вимоги, суд користується повноваженнями, передбаченими ч. 2 ст. 9 КАС України, а саме: самостійно визначає формулювання резолютивної частини рішення суду, з метою її більш ефективного виконання та надання повного захисту правам позивача.
Судові витрати по справі відсутні.
Керуючись ст.ст. 2, 9, 19, 77, 139, 241 – 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
ВИРІШИВ:
1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Центрального районного суду м. Миколаєва (вул. Захисників Миколаєва, 41/12, м. Миколаїв, 54020, код ЄДРПОУ 02892528) та Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області (вул. 68 Десантників, 2, м. Миколаїв, 54009, код ЄДРПОУ 26299835) – задовольнити.
2. Визнати протиправним та скасувати наказ голови Центрального районного суду м. Миколаєва від 11.03.2016 року № 13-о/с щодо припинення доплати щомісячної надбавки за вислугу років судді Центрального районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 .
3. Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області провести нарахування та виплату судді Центрального районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 01.04.2016 року по 31.10.2018 року включно з урахуванням доплати за вислугу років у розмірі 20% щомісяця.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 11.06.2026 року.

Суддя О.В. Малих