Номер провадження: 22-ц/813/3615/26 
Справа № 509/6614/25
Головуючий у першій інстанції Бочаров А. І.
Доповідач Назарова М. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.06.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Назарової М.В.,
суддів: Коновалової В.А., Карташова О.Ю.,
за участю секретаря Соболєвої Р.М.,
учасники справи: позивач – ОСОБА_1 , відповідач – Обслуговуючий кооператив «Урбан Маркет»,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку спрощеного позовного провадження
апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника Грабовської Марії Василівни
на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 10 грудня 2025 року, постановлену Овідіопольським районним судом Одеської області, у складі: судді Бочарова А.І. в приміщенні того ж суду,
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу «Урбан Маркет», про розірвання договору, стягнення цільового внеску, курсової різниці, пені та моральної шкоди за невиконання зобов`язання,

в с т а н о в и в:

Предметом апеляційного перегляду є ухвала Овідіопольського районного суду Одеської області від 10 грудня 2025 року, якою в задоволенні заяви представника позивача, адвоката Грабовської М.В. про забезпечення позову по цивільній справі № 509/6614/25 за позовом ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу «Урбан Маркет», про розірвання договору, стягнення цільового внеску, курсової різниці, пені та моральної шкоди за невиконання зобов`язання відмовлено (в.м. а.с. 127-128).
В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 в особі свого представника Грабовської Марії Василівни просить ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 10.12.2025 року по справі № 509/6614/25 скасувати та постановити нове судове рішення, яким заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Грабовської Марії Василівни про вжиття заходів забезпечення позову за позовом ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу «УРБАН МАРКЕТ» про розірвання договору, стягнення цільового внеску, курсової різниці, пені та моральної шкоди за невиконання зобов`язання задовольнити та накласти арешт на грошові кошти, в розмірі суми стягнення (позовних вимог, визначених станом на день подання позовної заяви 18.11.2025 року) 1 610 192,43 гривень (один мільйон шістсот десять тисяч сто дев`яносто дві гривні сорок три копійки), які знаходяться на рахунках в банківських установах і належать або підлягають сплаті Обслуговуючому кооперативу «УРБАН МАРКЕТ» (код ЄДРПОУ: 43761441, місце знаходження: вул. Василя Спрейса, буд. 1, прим. 39к-7, смт. Авангард, Овідіопольський р-н, Одеська обл., 67806).
Доводами апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції під час прийняття оскаржуваної ухвали суду проігноровано наявність в діях відповідача ознак ухилення від виконання зобов`язання за договором та недобросовісної поведінки.
Зазначає, що в постанові Господарського суду Одеської області від 20.10.2025 року по справі № 916/1460/25, в якій учасниками були асоційований член Кооперативу та ОК «УРБАН МАРКЕТ» встановлено наступне: «Станом на червень місяць 2025 року у кооперативі рахується 652 діючих персональних меморандуми». Таким чином, враховуючи велику кількість Асоційованих членів Кооперативу, які проінвестували квартири в комплексі «УРБАН МАРКЕТ», а також наявні та потенційні судові провадження з ОК «УРБАН МАРКЕТ», вважає, що є загроза невиконання Кооперативом рішення суду по даній справі в разі задоволення позову.
Крім того, судом першої інстанції повністю проігноровано те, що відповідач не здійснює будівництво обумовленого Меморандуму об`єкта нерухомості та фактично не веде господарську діяльність щодо будівництва вказаного об`єкта.
Отже, суд першої інстанції не надав належної оцінки доводам сторони Позивачки щодо наявності реального ризику виведення/витрачання грошових коштів Відповідачем, недобросовісну поведінку відповідача та відсутність у останнього іншого майна, за рахунок якого можливе виконання рішення суду, у випадку задоволення позовних вимог.
Також вважає, що сама по собі організаційно-правова форма відповідача як суб`єкта права (юридична особа) не може розглядатися як обставина, що унеможливлює накладення арешту на її рахунки в межах позовних вимог, заявлених стороною позивачки.
Суд першої інстанції не врахував, що накладення арешту на спірну суму грошових коштів, які перебувають на рахунках ОК «УРБАН МАРКЕТ», що є співмірним розміру заявлених позовних вимог та пропорційним, а у разі зняття і витрачання Відповідачем грошових коштів та за відсутності у останнього майна, за рахунок якого можливо стягнення, рішення буде не виконано, а права та інтереси ОСОБА_1 залишаться не захищеними.
У відзиві на апеляційну скаргу ОК «Урбан Маркет» в особі свого представника Гаврилюк Христини Сергіївни просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу – без змін, зазначаючи, що судом вже була надана правова оцінка заяві позивача про забезпечення позову. У своїй новій заяві позивачем не надано жодної нової інформації, яка могла би свідчити про те, що відповідач не збирається виконувати можливе рішення суду, яке буде винесено не на його користь. У разі незгоди із позицією суду, яка була викладена в ухвалі від 19.11.2025 року, позивач має процесуальне право оскаржити відповідну ухвалу, а не зловживати своїм процесуальним правом на подання заяви про забезпечення позову. Акцентує увагу на тому, що відповідач категорично не погоджується з розміром заявленої суми до стягнення та з самим фактом її стягнення, що було відображено у відзиві на позовну заяву. Позивач вимагає накласти арешт у сумі, яка є повністю необґрунтованою, куди крім іншого нею включено курсову різницю (яка не передбачалась Персональним меморандумом), пеню та компенсацію моральної шкоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4 ст. 367 ЦПК України).
У судовому засіданні 09.06.2026 позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити, представник відповідача ОК «Урбан Маркет» - Бойко А.В. проти задоволення апеляційної скарги заперечувала.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, осіб, що з`явилися, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.
Зазначені рахунки належать юридичній особі, а отже накладення арешту може перешкоджати господарській діяльності підприємства, що є неприпустимим, а тому суд відмовив у задоволенні заяви про забезпечення зазначеного позову.
Переглядаючи оскаржувану ухвалу за доводами апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
У статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, зокрема накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.
Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.
Подібних висновків дійшла Велика Палати Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року по справі № 914/1570/20 вказано, що «…важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».
Таким чином питання задоволення заяви сторони у справі про застосування заходів забезпечення позову вирішується судом в кожному конкретному випадку, виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити припущення про ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду у випадку невжиття заходів забезпечення позову. При цьому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
З матеріалів справи вбачається, що у листопаді 2025 року позивач ОСОБА_1 в особі свого представника Грабовської Марії Василівни звернулася до суду із позовом до Обслуговуючого кооперативу «Урбан Маркет», в якому просила:
- розірвати Персональний меморандум, укладений 14.12.2021 між ОК «Урбан Маркет» та ОСОБА_1 № UM-006-09/0018, у зв`язку із невиконанням ОК «Урбан Маркет» пункту 4.2 Меморандуму;
- стягнути з ОК «Урбан Маркет» на користь ОСОБА_1 , сплачених ОСОБА_1 на виконання Персонального Меморандуму від 14.12.2021 № UM-006-09/0018 – 36328,62 дол. США відповідно до курсу продажу долару США, встановленого на Міжбанківському валтному ринку України, пеню за прострочення виконання зобов`язання за кожен день прострочення виконання станом на день виконання рішення суду по даній справі, моральну шкоду у розмірі 70000 грн (в.м. а.с. 1-21).
В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 14.12.2021 між ОК «УРБАН МАРКЕТ» та ОСОБА_1 укладено Персональний меморандум асоційованого члена кооперативу № UM-006-09/0018, за яким у сторін за Меморандумом виникли взаємні права та обов`язки, зокрема у ОСОБА_1 – зобов`язання щодо сплати цільового внеску (у розмірі 1182221,62 грн), а у кооперативу – зобов`язання щодо здійснення будівництва та закінчення будівництва до 31.12.2023 з правом змінення строку введення об`єкта будівництва (квартири будівельний номер АДРЕСА_1 , площею 42,05 кв.м, що розташована на 9-му поверсі об`єкта будівництва, секції 6) в експлуатацію на строк до 8-ми місяців. 
ОСОБА_1 частково виконала своє зобов`язання, сплативши внесок в розмірі 36328,6 дол. США.
Однак, як зазначає позивач, після введення воєнного стану на всій території України, тобто з 24.02.2022 і до часу звернення до суду із позовом, будівництво шостої секції комплексу «УРБАН МАРКЕТ» взагалі не розпочиналося. 
З огляду на це, невиконання кооперативом своїх зобов`язань за Меморандумом, відсутність належної комунікації та офіційної інформації щодо реальних строків виконання зобов`язань, на думку позивача, свідчить про істотне порушення його умов та сворює невизначеність щодо подальшої співпраці та участі ОСОБА_1 у Статутній діяльності кооперативу і тому, ОСОБА_1 звернулася до суду за захистом своїх прав та інтересів з вимогами про розірвання Меморандуму, повернення цільового внеску з врахуванням курсової різниці, пені та стягнення моральної шкоди за невиконання зобов`язань, за якими ціна позову становить 1610192,43 грн.
09.12.2025 позивач ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_2 подала заяву про забезпечення позову, в якій просила вжити заходи забезпечення позову та накласти арешт на грошові кошти в розмірі суми стягнення (позовних вимог, визначених станом на день подання позовної заяви – 18.11.2025) 1610192,43 грн, які знаходяться на рахунках в банківських установах і належать або підлягають сплаті ОК «Урбан Маркет», зазначаючи, що накладення арешту на грошові кошти відповідача є співмірним з позовними вимогами, сприятиме позивачці в можливості захистити свої права та інтереси шляхом забезпечення належного виконання рішення в разі задоволення позову, а невжиття заходів забезпечення позову, може істотно ускладнити ефективний захист або поновлення порушених прав позивача, за захистом яких ОСОБА_1 звернулась до суду.
Відповідаючи на доводи апеляційної скарги, суд погоджується із аргументами позивача щодо наявності реального ризику утруднення виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, оскільки у даному спорі позивач фактично просить накласти арешт на ті кошти, які були передані відповідачу за договором, тобто на свої власні кошти, що перебувають у розпорядженні відповідача. Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення цих грошових коштів, що свідчить про наявність майнового спору. При цьому, вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування у разі вимоги надання відповідних доказів завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.
Зазначений підхід застосовується і до інших позовів майнового характеру, коли предмет позову — майно, яким відповідач може у будь-який момент розпорядитися (постанова КГС ВС від 10.09.2025 у справі № 907/523/25).
Щодо інших сум, які відповідач вважає необґрунтованими, то оскільки таке заявлене як ціна позову, тобто у сторін наявний спір про стягнення вказаних коштів, то саме в межах ціни позову суд має застосувати забезпечення позову, а здійснювати оцінку обґрунтованості будь-якої частини позовних вимог на цій стадії не ґрунтується на вимогах процесуального закону. Незгода відповідача із ціною позову не може бути безумовною підставою для відмови у забезпеченні позову.
Як помилковим є і заперечення представника відповідача ОК «Урбан Маркет» проти доводів апеляційної скарги, що позивачем не надано жодної нової інформації, яка могла би свідчити про те, що відповідач не збирається виконувати можливе рішення суду, яке буде винесено не на його користь, оскільки на цій стадії про таке не йдеться.
В будь-якому випадку за обставин справи не можна погодитися із твердженням представника відповідача про зловживання позивачем своїми процесуальними правами через звернення удруге із заявою про забезпечення позову, а не реалізацію ним свого права оскаржити ухвалу суду від 19.11.2025 року про відмову у забезпеченні позову (а.с. 108-109 в.м.), оскільки обирати модель процесуальної поведінки в наданих ЦПК України межах належить виключно учаснику справи.
Щодо висновків суду про те, що зазначені рахунки належать юридичній особі, а отже накладення арешту може перешкоджати господарській діяльності підприємства, що є неприпустимим, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що позивач просить піддати арешту грошові кошти, які обмежуються розміром позову, що відповідає принципу співмірності та слугує додатковою гарантією того, що у разі задоволення позову, буде реально виконане та позивач отримає реальне задоволення своїх вимог. Крім того, накладення арешту не забороняє відповідачу використовувати інші активи для забезпечення своєї господарської діяльності та не обмежує його у здійсненні операцій з коштами, які не є предметом спору. Відповідач має можливість планувати свою фінансову діяльність, використовуючи грошові ресурси, які не охоплені заходами забезпечення позову.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19 (провадження № 12-28гс20) сформувала висновок про те, що, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону № 1404-VIII, яка визначає особливості звернення стягнення на кошти та майно боржника - юридичної особи, фізичної особи-підприємця, повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону № 1404-VIII.
Виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону № 1404-VIII).
Отже, слушними є доводи апеляційної скарги про необгрунтованість висновків суду про неможливість арешту грошових коштів, які знаходяться на рахунках в банківських установах і належать або підлягають сплаті Обслуговуючому кооперативу «Урбан Маркет», в межах ціни позову, оскільки таке здійснюється виключно на підставі вимог закону і жодним чином не може свідчити про перешкоджання господарській діяльності підприємства.
Колегія суддів наголошує, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача. Таке тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.
Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 14 лютого 2022 року у справах № 644/3734/21, № 367/3628/21.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Отже, за встановлених обставин оскаржуване судове рішення суду першої інстанції як ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, які знаходяться на рахунках в банківських установах і належать або підлягають сплаті Обслуговуючому кооперативу «Урбан Маркет», в межах ціни позову 1610192,43 грн.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника Грабовської Марії Василівни задовольнити.
Ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 10 грудня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Заяву ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову задовольнити.
Накласти арешт на грошові кошти, які знаходяться на рахунках в банківських установах і належать або підлягають сплаті Обслуговуючому кооперативу «Урбан Маркет» (ЄДРПОУ 43761441, адреса: вул. Василя Спрейса, буд. 1, прим. 39к-7, смт. Авангард, Овідіопольський район, Одеська область, 67806), в межах ціни позову 1610192,43 грн.
Стягувач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ).
Боржник: Обслуговуючий кооператив «Урбан Маркет» (ЄДРПОУ 43761441, адреса: вул. Василя Спрейса, буд. 1, прим. 39к-7, смт. Авангард, Овідіопольський район, Одеська область, 67806).
Строк пред`явлення виконавчого документу до виконання – до 09 червня 2029 року.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий М.В. Назарова

Судді: В.А. Коновалова

О.Ю. Карташов