Справа № 344/21605/25 
Провадження № 2/344/2061/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
ЗАОЧНЕ
09 червня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:
головуючої судді Пастернак І.А.
секретаря Устинської Н.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Павлюк Оксани Василівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, стягнення судових витрат 

В С Т А Н О В И В: 
Адвокат Павлюк Оксана Василівна, яка діє в інтересах ОСОБА_1 звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, стягнення судових витрат, в якому просить суд: визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/2 частку квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та на 1/2 частку підсобного приміщення, що знаходиться за адресою: Івано-Франківська область, м. Івано-Франківськ, Калуське Шосе, будинок 3, корпус 8, приміщення VI.
В обґрунтування позовних вимог вказала, що 07 червня 2016 року позивач та відповідач зареєстрували шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 виданим Івано-Франківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 810. 
У шлюбі у них народився син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (Актовий запис про народження № 118, НОМЕР_2 від 18 липня 2023 року), який на даний час проживає з позивачкою. 
Протягом останнього часу взаємовідносини між сторонами суттєво погіршились, внаслідок чого, позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу (Цивільна справа №344/12451/25). На сьогоднішній день, за рішенням суду, шлюб між сторонами розірвано. 
У період шлюбу позивач та відповідач, як подружжя, для спільного проживання за Договором купівлі-продажу нерухомого майна, яке буде створене у майбутньому від 05 березня 2019 року, укладеного між чоловіком позивачки, ОСОБА_2 та Приватним підприємством «ТРЕЙД-ГРУП», придбали:
- трьох кімнатну квартиру, загальною площею 92,7 кв.м., житловою площею 50,8 кв.м., у будинку АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна – 2181116526101, дата реєстрації 30.09.2020 року, підстава для державної реєстрації: акт приймання-передачі нерухомого майна, серія та номер: б/н, виданий: 31.03.2020, видавник: Приватне підприємство «Трейд-груп» та ОСОБА_2 , договір купівлі-продажу нерухомого майна, яке буде створено у майбутньому, серія та номер: б/н, виданий: 05.03.2019, видавник: ПП «Трейд-Груп» та ОСОБА_2 ), 
- вбудоване приміщення громадського призначення, загальною площею 20,2 кв. м., за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна – 2181137626101, дата реєстрації 30.09.2020 року, підстава для державної реєстрації: акт приймання-передачі нерухомого майна, серія та номер: б/н, виданий: 31.03.2020, видавник: Приватне підприємство «Трейд-груп» та ОСОБА_2 , договір купівлі-продажу нерухомого майна, яке буде створено у майбутньому, серія та номер: б/н, виданий: 24.04.2019, видавник: ПП «Трейд-Груп» та ОСОБА_2 .
Відповідно до Витягу з реєстру речового права № 5005303988024 від 01.07.2025 перелічені вище об`єкти зареєстровані на праві приватної власності за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ), розмір частки 1/1.
Подружжя мало довірчі відносини, нерухоме майно куплялось ними для спільного проживання їхньої сім`ї, тому позивач погодилася на те, щоб договір купівлі-продажу зазначеної квартири та приміщення громадського призначення було оформлене на ім`я чоловіка. Джерелом набуття у спільну власність квартири та підсобного приміщення були спільні сумісні кошти подружжя. Між позивачем та відповідачем не укладався шлюбний договір та угоди щодо майна, яке є особистою власністю подружжя або за якою позивач відмовлялась би від частки належного майна
Добровільно досягти домовленості з відповідачем про розмір часток у спільному майні, які належать кожному з них, не вдається. Договір про поділ спірної квартири та підсобного приміщення, які є об`єктами спільної сумісної власності подружжя, чоловік не бажає укладати (а.с.1-7).
Ухвалою Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області від 10.12.2025 року позовну заяву залишено без руху, надавши позивачу строк 10 днів з дня отримання ухвали для виправлення недоліків, зазначених в мотивувальній частині ухвали (а.с.27).
12.12.2025 року представником позивача усунуто недоліки позовної заяви (а.с.29).
Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16.12.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі (а.с.40).
Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12.03.2026 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.51).
Представник позивача подала заяву про розгляд справи без участі позивача та її представника, позов підтримує в повному обсязі, просить задоволити.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки суд не повідомив.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
У строк встановлений судом відповідач відзив на позов не подав, будь-яких інших клопотань та заяв від відповідача подано до суду не було, відтак у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за наявними у справі матеріалами.
З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи.
Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справа або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Як встановлено судом, 
07.06.2016 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб, про що складено відповідний актовий запис №810 та видано свідоцтво серії НОМЕР_1 (а.с.10 зворот).
У шлюбі у сторін народився син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис про народження № 118, НОМЕР_2 від 18 липня 2023 року (а.с.12 зворот).
Згідно інформації сформованої за допомогою додатку «Реєстр нерухомості» №5005303988024 від 01.07.2025 року ОСОБА_2 належить на праві власності 
- підсобне приміщення, загальна площа 20,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , приміщення VI, дата державної реєстрації 25.09.2020 року підстава для державної реєстрації: акт приймання-передачі нерухомого майна, серія та номер: б/н, виданий: 31.03.2020, видавник: Приватне підприємство «Трейд-груп» та ОСОБА_2 , договір купівлі-продажу нерухомого майна, яке буде створено у майбутньому, серія та номер: б/н, виданий: 24.04.2019, видавник: ПП «Трейд-Груп» та ОСОБА_2 
- квартири трикімнатна, загальна площа 92,70 кв.м., житлова площа 50,8 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , дата державної реєстрації 25.09.2020 року, підстава для державної реєстрації: акт приймання-передачі нерухомого майна, серія та номер: б/н, виданий: 31.03.2020, видавник: Приватне підприємство «Трейд-груп» та ОСОБА_2 , договір купівлі-продажу нерухомого майна, яке буде створено у майбутньому, серія та номер: б/н, виданий: 24.04.2019, видавник: ПП «Трейд-Груп» та ОСОБА_2 (а.с.15-16).
Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25.09.2025 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 07.06.2016 року у Івано-Франківському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис №810 розірвано (а.с.14). 
Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Частиною 1 ст.61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.
Частинами 1 та 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.
Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.
Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшення, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості.
Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11).
Зі змісту п.п.23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.
Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК.
Частинами 1 та 2 статті 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.
У частині другій статті 89 ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до вимог ч. 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Згідно із положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Таким, чином, враховуючи, що майно у вигляді квартири що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та підсобне приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , набуте сторонами в період шлюбу, ведення спільного господарства за спільні кошти є об`єктами, спільної сумісної власності подружжя, а тому суд вважає за можливе в порядку поділу майна подружжя, визнати за позивачем право особистої приватної власності на 1/2 частини квартири що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на 1/2 частину підсобного приміщення за адресою: АДРЕСА_2 та залишити за відповідачем право особистої приватної власності на 1/2 частини квартири що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на 1/2 частину підсобного приміщення за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно до ч.1. ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Тому з Відповідача слід стягнути на користь Позивача понесені судові витрати у розмірі 9084 грн..
Керуючись ст.60, 63, 70, 71 Сімейного кодексу України, ст. 331, 376 ЦК України, ст. 4, 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України,суд 

В И Р І Ш И В :
Позов ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, стягнення судових витрат – задоволити.
Визнати спільною сумісною власністю подружжя, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та підсобне приміщення за адресою: Калуське шосе, буд.3, корп.8, приміщення VI, м. Івано-Франківськ.
Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , право власності на 1/2 частини квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та на 1/2 частину підсобного приміщення за адресою: АДРЕСА_2 ;
Визнати за ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , право власності на 1/2 частини квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та на 1/2 частину підсобного приміщення за адресою: АДРЕСА_2 .
Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса проживання: АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса проживання: АДРЕСА_4 судовий збір у розмірі – 9084 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Довідка: повний текст рішення виготовлено 17.06.2026 року.

Суддя Пастернак І.А.