Номер провадження: 22-ц/813/411/26 
Справа № 522/18118/24
Головуючий у першій інстанції Сувертак І. В.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.04.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
Головуючого  Сегеди С.М.,
суддів:  Громіка Р.Д.,
Комлевої О.С., 

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 17 березня 2025 року, ухваленого під головуванням судді Сувертак І.В., у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг, 
встановив:

15.10.2024 року Акціонерне товариство (далі - АТ) «УНІВЕРСАЛ БАНК» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг у розмірі 84 485,16 грн.
Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 звернулася до АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Анкету – заяву до договору про надання банківських послуг «Monobank» від 04.12.2017 року. Підписавши Анкету-заяву позичальник підтвердила, що разом із Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг.
На підставі укладеного кредитного договору, відповідач отримала кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок.
Внаслідок неналежного виконання умов договору, у відповідача виникла заборгованість у розмірі 84 485,16 грн. – заборгованість за тілом кредиту.
Посилаючись на вказані обставини, позивач просив задовольнити його позовні вимоги.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 17.03.2025 року позовні вимоги АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» були задоволені.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 04.12.2017 року в загальному розмірі 84485,16 грн., яка складається з: 84485 грн. 16 коп. - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тіло кредиту).
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» судові витрати в розмірі 3028,00 грн.
Розстрочено виконання рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 17.03.2025 року в цивільній справі №522/18118/24 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» заборгованості за Договором про надання банківських послуг «Monobank» від 04.12.2017 року в загальному розмірі 84 485 грн. 16 коп. на дванадцять місяців, стягуючи з ОСОБА_1 заборгованість рівними частинами щомісячно, з урахуванням вже сплачених сум, а саме по 7040,43 грн. щомісяця, протягом 12 місяців (а.с.80-8).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 17.03.2205 року, ухвалення нового судового рішення, яким зробити перерахунок заборгованості на 2 роки, тобто на 24 місяці, списавши неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, нараховані за прострочення виконання зобов`язання, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (а.с.126-128).

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється 23.04.2026 року в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, у зв`язку з чим судове засідання не проводиться.
Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274 ЦПК України).

Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
У зв`язку з перебуванням судді Комлевої О.С. на лікарняному та у відпустці, а також враховуючи недостатню кількість суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 8), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці, тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду даної справи в строки, передбачені національним законодавством, датою ухвалення цього судового рішення є 23.04.2026 року.

При цьому, колегія суддів зазначає, що провадження по даній справі було відкрито ухвалою Одеського апеляційного суду від 26.12.2025 року (а.с.150-151), згідно якої розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, та без повідомлення учасників справи, копію ухвали останні отримали належним чином, що передбачено ст. 130 ЦПК України (а.с.152-153). 

Колегією суддів було також враховано, що поштова кореспонденція надсилалася на адресу відповідача - апелянта у справі ОСОБА_1 за адресою, що зазначена в апеляційній скарзі (а.с.126). Проте, поштова кореспонденція повернулася з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.154-155). 
Крім того, апелянт, згідно довідки Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в Одеській області, ОСОБА_1 з 28.11.2023 року знята з обліку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.43). Інших відомостей про її реєстрацію матеріали справи не містять. 
Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання.
З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.
Враховуючи вищевикладене, Одеським апеляційним судом 26.02.2026 року було розміщено на офіційному веб-сайті судової влади України оголошення про повідомлення відповідача ОСОБА_1 про слухання справи в порядку письмового позовного провадження, без повідомлення учасників справи, що в сенсі ст. 128 ЦПК України є належним повідомлення (а.с.156-157).

Зважаючи на вищевказане, а також на те, що в своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, колегія суддів вирішила слухати справу на підставі наявних доказів.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами було укладено договірні зобов`язання, та відповідач у порушення вимог договору, у повному обсязі вимоги договору не виконувала, внаслідок чого у останній виникла заборгованість у відповідному розмірі. Крім того, (а.с.213-218).
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з таких підстав. 

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).
Відповідно до положень ст.ст. 610, 611, 625 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулася до АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Анкету-заяву до договору про надання банківських послуг «Monobank» від 04.12.2017 року. Підписавши Анкету-заяву позичальник підтвердила, що разом із Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг.
На підставі укладеного кредитного договору, відповідач отримала кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок.
ОСОБА_1 не заперечує проти того, що отримала кредитні кошти та користувалася ними.
Разом з тим, внаслідок невиконання умов договору, у ОСОБА_1 виникла заборгованість, розмір якої становить 84 485,16 грн. (а.с.6-11).
У встановленому законом порядку розрахунок заборгованості позичальником спростовано не було.
Апелянт в апеляційній скарзі просить зробити перерахунок заборгованості за кредитом, списавши неустойку (штраф, пеню).
Проте, як вбачається із позовної заяви, АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» звернулось до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором у розмірі 84 485,16 грн. – тіло кредиту. І саме вказані вимоги були розглянуті судом першої інстанції.
З вимогами про стягнення з відповідача неустойки (штрафу, пені) за неналежне виконання умов договору, позивач не звертався.
Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 також посилається на те, що судом першої інстанції не було враховано її скрутне матеріальне становище, а також те, що на її утриманні перебувають батьки: батько ОСОБА_2 , який є інвалідом ІІ групи та мати ОСОБА_3 пенсіонерка. 
Колегія суддів зазначає, що вказані обставини не можуть бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за договірними зобов`язаннями або зменшення розміру заборгованості за тілом кредиту.
Крім того, батьки відповідача – апелянта у справі є пенсіонерами (а.с.139-140) та мають отримувати відповідне пенсійне забезпечення згідно діючого законодавства України. 
Боржник не звільняється від відповідальності у разі неможливості виконання ним грошових зобов`язань (ч. 1 ст. 625 ЦК України).

Що стосується посилання заявника апеляційної скарги на те, що під час розгляду справи судом першої інстанції не було враховано скрутне фінансове становище відповідача та виконання рішення суду було розстрочено лише на 12 місяців, а не на 24, як просила у своїй заяві відповідач.
Відстрочення і розстрочення виконання, зміна чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення передбачено ст. 435 ЦПК України.
Згідно ч. 4 цієї статті розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. 
Розстрочення виконання судового рішення на 24 місяці діючим цивільно-процесуальним законодавством не передбачено.
Тому посилання заявника апеляційної скарги в цій частині також є безпідставними. 

З огляду на викладене, слід дійти висновку про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції. Ураховуючи, що судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовані фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального і процесуального права, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Крім того, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Колегія суддів також зазначає, що ЄСПЛ вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі – Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення було прийнято у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Крім того, оскільки зазначена справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, то у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, 
ухвалив: 

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 17 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Судді Одеського апеляційного суду:     С.М. Сегеда 

Р.Д. Громік

О.С. Комлева