ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 525/830/25  Номер провадження 22-ц/814/1269/26	Головуючий у 1-й інстанції Прасол Я. В.  Доповідач ап. інст. Панченко О. О.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді: Панченка О.О.
суддів: Одринської Т.В., Пікуля В.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційнояю скаргою  ОСОБА_1 на рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 30 жовтня 2025 року ухвалене у складі головуючого судді Прасол Я.В., повний текст судового рішення виготовлено - 10.11.2025
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,-
В С Т А Н О В И В:
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Зміст позовних вимог
У липні 2025 року ТОВ «Свеа Фінанс» звернулося до Великобагачанського районного суду Полтавської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов мотивовано тим, що 12.12.2023 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання позики ( на умовах повернення позики в кінці строку позики) №76325969, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов договору ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» зобов`язується передати Позичальнику у власність грошові кошти в сумі 9500 грн., шляхом перерахування коштів на банківський рахунок Позичальника, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики або достроково та сплатити плату (проценти) від суми позики, Позика надається строком на 30 днів.
ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» виконало свої зобов`язання за договором, відповідач на виконував свої обов`язки, що призвело до виникнення заборгованості.
22.05.2024 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» був укладений договір факторингу №01.02-14/24, згідно якого до позивача перейшло право вимоги Первісного кредитора до Боржників, у тому числі і до відповідача.
Новий кредитор жодних додаткових нарахувань за Договором №76325969 від 12.12.2023 не здійснював, станом на дату складання позовної заяви розмір заборгованості відповідача ОСОБА_1 становить 33012,50 грн., з яких: 9500 грн. – заборгованість за основним боргом; 23512,50 – заборгованість по відсотках.
Крім того, 25.11.2023 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 був укладений Договір про надання споживчого кредиту №7308683, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов договору ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» зобов`язується надати Позичальнику грошові кошти в гривні в сумі 21300 грн., на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки передбачені Договором. Кредит надається строком на 360 днів, стандартна процентна ставка становить 1,99% на день. 01.12.2023 Позичальник звернувся до ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ініціював укладення додаткової угоди про внесення змін до Договору про надання споживчого кредиту №7308683 в частині збільшення суми кредиту на 3700 грн. Між сторонами було укладено Додаткову угоду до Договору про надання споживчого кредиту. 
ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» виконало свої зобов`язання за договором та Додатковою угодою. Відповідач виконував свої обов`язки з істотними порушеннями, що призвело до виникнення заборгованості.
31.07.2024 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» був укладений договір факторингу №01.02-22/24, згідно якого до позивача перейшло право вимоги Первісного кредитора до Боржників, у тому числі і до відповідача.
Новий кредитор жодних додаткових нарахувань за Договором №7308683 від 25.11.2023 не здійснював, станом на дату складання позовної заяви розмір заборгованості відповідача ОСОБА_1 становить 61523,78 грн., з яких: 23582,13 грн. – заборгованість по тілу кредиту; 37941,65 – заборгованість по відсотках.
З огляду на викладене позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за Договором №76325969 від 12.12.2023 в розмірі 33012,50 грн.; за Договором №7308683 від 25.11.2023 в розмірі 61523,78 грн. та вирішити питання про розподіл судових витрат.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Великобагачанського районного суду Полтавської області від 30 жовтня 2025 рокупозовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості – задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» заборгованість за Договором позики №76325969 від 12.12.2023 у розмірі 11637,50 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту №7308683 від 25.11.2023 у розмірі 61517,81 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» судовий збір в сумі 1874,45 грн.
У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги
Не погодившись з вказаним рішенням суду його в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 . Просив рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 30 жовтня 2025 року скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
Вважає рішення суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування норм матеріального права, неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду цим обставинам.
Зазначає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази перерахування ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» грошових коштів в сумі 9500 грн на рахунок ОСОБА_1 , а саме: заяви позичальника на перерахунок коштів на платіжну картку позичальника. Також стверджує, що з договором про надання споживчого кредиту № 7308683 від 25.11.2023 року не був ознайомлений і вказаний договір не підписував.
Вказує, що ТОВ «СВЕА ФІНАНС» не долучено розрахунок заборгованості за договором позики № 76325969 від 12.12.2023 позичальника ОСОБА_1 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Відповідно до ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищезазначене, розгляд даної справи з ознаками малозначності згідно із ч. ч. 4, 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, дослідивши їх, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Перевіряючи законність та обґрунтованість судового рішення в межах вимог апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з наступного.
Встановлені обставини справи
Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 12.12.2023 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ОСОБА_1 був укладений договір позики №76325969. 
За цим Договором Позикодавець зобов`язується передати Позичальнику у власність грошові кошти, на погоджений умовами Договору строк, шляхом їх перерахування на банківський рахунок Позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу Позичальника, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення Строку позики, або достроково, та сплатити Позикодавцю плату (Проценти) від Суми позики. 
Відповідно до розділу 2 договору сума позики - 9500 грн., строк позики 30 днів, процентна ставка базова – 2,5% в день; знижена (застосовується відповідно до Програми лояльності) – 0,75%, процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) 2,7% в день (а.с. 11-14). 
Указана інформація підтверджується також Паспортом споживчого кредиту (а.с. 15-16).
Позикодавець виконав свої зобов`язання за договором, надавши позичальнику позику в розмірі 9500 грн., що підтверджується листом АТ «ТАСКОМБАНК» про підтвердження платежу ( а.с. 31).
Згідно розрахунку заборгованості ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», заборгованість ОСОБА_1 за договором позики №76325969 від 12.12.2023, станом на 22.05.2024 становить 33012,50 грн., з яких: 9500 грн. – заборгованість за тілом кредиту; 23512,50 – заборгованість за процентами ( а.с. 27-30).
22.05.2024 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» (попередня назва «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА») було укладено Договір Факторингу №01.02-14/24.
Згідно розділу 2 Договору факторингу, Клієнт відступає (передає) Фактору Права Вимоги, а Фактор набуває Права вимоги Клієнта та сплачує Клієнту за відступлення Прав вимоги Фінансування у сумі, що дорівнює ціні Договору у порядку та строки встановлені цим Договором (а.с. 32-40).
ТОВ «СВЕА ФІНАНС» було сплачено на рахунок ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» 3696785,31 грн. в рахунок оплати фінансування згідно Договору факторингу №01.02-14/24 від 22.05.2024 ( а.с. 41).
Відповідно до витягу з Реєстру боржників до договору факторингу №01.02-14/24 від 22.05.2024 до ТОВ «СВЕА ФІНАНС» (попередня назва «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА») перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором №76325969 від 12.12.2023 у сумі 33012,50 грн., з яких: заборгованість за тілом - 9500 грн.; заборгованість за процентами – 23512,50 (а.с. 42-43, 44).

25.11.2023 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 був укладений договір №7308683 про надання споживчого кредиту. 
За цим Договором, на умовах, встановлених Договором, Товариство надає Споживачу кредит у гривні, а Споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. 
Сума кредиту складає 21300 грн., строк кредиту 360 днів, періодичність платежів кожні 20 днів. За користування кредитом нараховуються проценти, відповідно до наступних умов: стандартна процента ставка 1,99% в день застосовується у межах строку кредиту вказаного в п. 1.4 Договору; знижена процента ставка 1,89% в день застосовується, якщо Споживач до 15.12.2023 або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою сплатить кошти в сумі не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, Споживач, як учасник Програми лояльності, отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити Споживач за стандартною процентною ставкою до вказаною вище дати, буде перераховано за зниженою процентною ставкою (а.с. 45-53). 
01.12.2023 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 була укладена додаткова угода до Договору №7308683 про надання споживчого кредиту від 25.11.2023, згідно умов якої Сторони узгодили збільшити суму кредиту на 3700 грн. Сума кредиту (загальний розмір) складає 25000 грн. Інші умови Договору залишилися без зміни ( а.с. 54-56)
Кредитодавець виконав свої зобов`язання за договором, надавши споживачу кредит в розмірі 21300 грн. та 3700 грн., що підтверджується листами ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА» про підтвердження платежу ( а.с. 75-76).
Згідно Картки обліку Договору (розрахунку заборгованості), заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №7308683 від 25.11.2023, станом на 30.07.2024 становить 61523,78 грн., з яких: 23582,13 грн. – заборгованість за основним боргом; 8952,40 грн. – заборгованість за процентами за зниженою відсотковою ставкою; 36604,19 грн. – заборгованість за процентами за базовою процентною ставкою ( а.с. 68-74).
31.07.2024 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» (попередня назва «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА») було укладено Договір Факторингу №01.02-22/24.
Згідно розділу 1 Договору факторингу, Фактор набуває Права грошової Вимоги від Клієнта та сплачує Клієнту за відступлення Прав грошової Вимоги Фінансування у сумі та у строки встановлені цим Договором, а Клієнт відступає (передає) Факторові права грошової вимоги ( Право Вимоги), строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб – Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту) плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту (а.с. 77-85).
ТОВ «СВЕА ФІНАНС» було сплачено на рахунок ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» 1289082,18 грн. в рахунок оплати фінансування згідно Договору факторингу №01.02-22/24 від 31.07.2024 ( а.с. 86).
Відповідно до витягу з Реєстру боржників до договору факторингу №01.02-22/24 від 31.07.2024 до ТОВ «СВЕА ФІНАНС» (попередня назва «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА») перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором №7038683 від 25.11.2023 у сумі 61523,78 грн., з яких: заборгованість по основному боргу – 23582,13 грн.; заборгованість за процентами – 37941,65 грн. (а.с. 87-88, 89).
Предметом даного спору є стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «СВЕА ФІНАНС» заборгованості за Договором №76325969 від 12.12.2023 в розмірі 33012,50 грн. та за Договором №7308683 від 25.11.2023 в розмірі 61523,78 грн. 
Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст. 628, 629 ЦК України).
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За правилом ч.1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.
Відповідно до положень ч.ч.1, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст.ст. 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №732/670/19, від 23.03.2020 у справі №404/502/18, від 07.10.2020 у справі №127/33824/19.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. ч. 4, 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей вищевказаного договору, щодо дійсності якого заперечує відповідач, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Як вбачається з матеріалів справи, 12.12.2023 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ОСОБА_1 був укладений договір позики №76325969. Позикодавець виконав свої зобов`язання за договором, надавши позичальнику позику в розмірі 9500 грн., що підтверджується листом АТ «ТАСКОМБАНК» про підтвердження платежу ( а.с. 31).
Вказаний договір було укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції та підписано накладенням електронного підпису, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який був надісланий на мобільний номер телефону ОСОБА_1 .
Так, згідно матеріалів справи встановлено, що договір позики №76325969 від 12.12.2023 підписано відповідачем електронним підписом шляхом введення одноразового ідентифікатора mU7aTtcbAB з дотриманням ч.ч. 6,8 ст. 11, ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» вказаний договір прирівнюється до укладених в письмовій формі.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає доведеним, що договір позики № 76325969 від 12.12.2023 був підписаний позичальником ОСОБА_1 в електронному вигляді.
Також згідно матеріалів справи встановлено, що договір про надання споживчого кредиту № 7308683 від 25.11.2023 підписано відповідачем електронним підписом шляхом введення одноразового ідентифікатора А1550 з дотриманням ч.ч. 6,8 ст. 11, ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». 
Додаткова угода до Договору № 7308683 від 25.11.2023 від 01.12.2023 року також була підписана відповідачем електронним підписом шляхом введення одноразового ідентифікатора С9732.
Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» вказаний договір та додаткова угода прирівнюється до укладених в письмовій формі.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає доведеним, що договір про надання споживчого кредиту № 7308683 від 25.11.2023 та додаткова угода до Договору № 7308683 від 25.11.2023 від 01.12.2023 року були підписані позичальником ОСОБА_1 в електронному вигляді.
Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано до суду належних доказів на підтвердження факту перерахування кредитних коштів, що надані розрахунки заборгованості не можуть бути первинними документами, які можуть підтверджувати наявність заборгованості відповідача, то такі доводи не заслуговують на увагу, оскільки відповідач як власник карткового рахунку, на який було перераховано кредитні кошти, може власноруч отримати виписки по рахунку для підтвердження або спростування факту перерахування та отримання кредитних коштів. Однак, відповідачем не надано ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції належних і допустимих документальних доказів того, що відповідні кошти не були зараховані на його картковий рахунок, вказаний у договорі, або доказів того, що вказаний картковий рахунок йому не належить. Заперечуючи проти перерахування кредитних коштів, відповідач не позбавлений можливості надати відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до таких.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина перша статті 95 ЦПК України).
Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Суд не бере до уваги докази, отримані з порушенням порядку, встановленого законом (стаття 78 ЦПК України).
Статтею 81 ЦПК України встановлено, що обов`язок доведення обставин, на які зроблено посилання як на підставу заявлених вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, покладається на учасників справи, у тому числі і на позивача. Обставини мають бути підтверджені належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами (ст.77-80 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях і суд не вправі збирати докази, що стосуються предмета спору, за своєю ініціативою, крім конкретних випадків, встановлених цим Кодексом.
Як вбачається з матеріалів справи, факт отримання грошових коштів ОСОБА_1 за договором позики № 76325969 від 12.12.2023 підтверджується листом АТ «ТАСКОМБАНК» про підтвердження платежу ( а.с. 31). Та листами ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА`про підтвердження платежу (а.с.75-75).
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що у матеріалах справи наявні належні, допустимі та достатні докази на підтвердження факту укладання кредитного договору між ОСОБА_1 та первісними кредиторами, а також підтвердження факту перерахування коштів на рахунок відповідача, вказаний ним при укладенні договору, а також для обґрунтування розміру заборгованості за договорами.
Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Доказів повернення кредитів та сплати процентів за користування кредитними грошима відповідачем матеріали справи не містять.
Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку позивачу не повернуті, а також вимоги частини 2 статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку в частині стягнення частково з відповідача у примусовому порядку суми заборгованості за Договором позики №76325969 від 12.12.2023 у розмірі 11637,50 грн. та заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту №7308683 від 25.11.2023 у розмірі 61517,81 грн.
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що відповідно ст. 1048 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування, чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовано застосував висновки Верховного Суду , а саме зазначив, що після закінчення строку позики № 763255969 від 12.12.2023 (30 днів з дня укладення Договору) у позивача було відсутнє право нараховувати передбачені договором проценти. Проценти за користування кредитом нараховуються лише в межах строку кредитування, а проценти які можуть бути нараховані позами межами строку кредитування (чи після вимоги про дострокове погашення кредиту), є мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень статті 625 ЦК України (постанова Великої Палати Верховного суду від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16).
Також при прийнятті рішення у справі суд першої інстанції врахував постанову Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12, згідно якої право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після сплину визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. У вказаних правовідносинах права та інтереси кредитодавця забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (п. 54).
При вирішенні питання про обґрунтованість заявлених вимог в частині стягнення заборгованості за кредитним договором №7308683 від 25.11.2023, суд першої інстанції виходив з умов укладеного Договору та Додаткової угоди до Договору.
Водночас, колегія суддів враховує правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №2-1383/2010, згідно яких зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.
У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
У справі, що переглядається, позичальник ОСОБА_1 не довів належного повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених укладеними кредитними договорами, презумпція правомірності яких не спростована. Відповідач жодним чином не оспорював укладання кредитного договору. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження вказаного.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не отримував грошові кошти за вказаними кредитними договорами, то ці доводи не заслуговують на увагу та спростовуються встановленими по справі фактичними обставинами, які викладені вище. Належних, допустимих та достовірних доказів того, що відповідач кредитні кошти не отримував, останній суду не надав.
Отже, доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судового рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні відповідачем норм матеріального та процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Враховуючи те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд у складі колегії суддів не вбачає.
ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи немає.
Керуючись ст.ст. 367,374,375, 383 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 30 жовтня 2025 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 30 червня 2026 року.

Головуючий   О.О. Панченко 

Судді  Т.В. Одринська

В.П. Пікуль