12.05.26
22-ц/812/956/26
Провадження № 22-ц/812/956/26
ПОСТАНОВА
Іменем України
12 травня 2026 року м. Миколаїв
справа № 2-336/11
Миколаївський апеляційний суд у складі:
головуючого Коломієць В.В.  
суддів Серебрякової Т.В., Тищук Н.О.,
із секретарем судового засідання Коростієнко Н.С.,
переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на неправомірні дії приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевіча Степана Вікторовича, заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс», приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Булахевіч Степан Вікторович, у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва, постановлену 03 березня 2026 року під головуванням судді Саламатіна О.В., повне судове рішення складено цього ж дня,

У С Т А Н О В И В:
У липні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на неправомірні дії приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевіча Степана Вікторовича.
В обґрунтування скарги зазначив, що на виконані у приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевіча С.В. перебуває виконавче провадження ВП №66028116 з виконання дублікату виконавчого листа № 2-336/11, виданого Центральним районним судом м. Миколаєва про стягнення з нього на користь ТОВ «ДЕБТ ФОРС» заборгованості в сумі 116241,16 грн.
Як вказав ОСОБА_1 , про наявність виконавчого провадження він дізнався від АT «КОМІНБАНК», у якому у нього відкритий рахунок для отримання пенсії, отримавши сповіщення про те, що його рахунок заблоковано приватним виконавцем. При ознайомлені з матеріалами виконавчого провадження 23 червня 2025 року він дізнався, що приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Булахевічем С.В. 07 липня 2021 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №66028116.
За твердженням ОСОБА_1 , починаючи з дня винесення судового рішення, а саме - 18 січня 2011 року - по день видачі дублікату виконавчого листа у справі № 2-336/11 – 19 жовтня 2020 року - виконавчий лист не перебував на виконанні. Лише 07 липня 2021 року було відкрито виконавче провадження по виконанню цього виконавчого листа. За такого ОСОБА_1 вважав, що враховуючи, що рішення у даній справі ухвалене 18 січня 2011 року, набрало чинності 31 січня 2011 року, то строк пред`явлення виконавчого документу до виконання сплинув 31 січня 2014 року, а тому при прийнятті постанови про відкриття виконавчого провадження приватний виконавець діяв не у спосіб, визначений чинним законодавством, оскільки відповідно до частини 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» повинен був повернути виконавчий документ стягувачу у зв`язку із пропущенням встановленого законом строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Крім того, ОСОБА_1 вказував на невідповідність виконавчого листа вимогам, передбаченим в ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: у ньому відсутня дата його видачі. 
Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевіча С.В. щодо відкриття виконавчого провадження №66028116 та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 07 липня 2021 року.
У запереченнях на скаргу ТОВ «Дебт Форс» вказувало на необґрунтованість скарги, оскільки після повернення виконавчого документу стягувачу 25 червня 2019 року, строк на пред`явлення виконавчого листа до виконання був до 24 червня 2022 року та саме в межах цього строку було винесено ухвалу про видачу дубліката виконавчого листа замість втраченого і в межах строку пред`явлення він був направлений до виконання приватному виконавцю виконавчого округу Миколаївської області Булахевічу С.В. та за ним відкрите виконавче провадження № 66028116. Вважає, що скаржником допущено грубе зловживання своїми процесуальними правами з метою введення суд в оману з огляду на те, що за виконавчим провадженням № 66028116 від ОСОБА_1 в ході примусового виконання виконавчого документа надходили кошти на повернення авансового внеску та часткового погашення боргу (10.07.2022, 13.07.2022, 29.07.2022, 02.06.2025, 31.07.2025, 29.08.2025). Окрім цього в матеріалах виконавчого провадження міститься заява ОСОБА_1 про скасування виконавчого збору у виконавчому провадженні від 19.09.2024 року, до якої ним була прикладена оскаржувана постанова. Також звертають увагу, що скаржником пропущений строк на подання скарги. При цьому скаржником не заявлялось клопотань про поновлення строку, не зазначалося причин поважності пропуску такого строку, скаргу подано через три роки після початку відрахувань та більш ніж через два місяці з дати, коли зі слів самого скаржника йому стало відомо про наявність виконавчого провадження і майже через рік після заяви ОСОБА_1 до приватного виконавця за виконавчим збором у виконавчому провадженні, а тому ТОВ «Дебт Форс» просило застосувати наслідки спливу процесуальних строків на подання скарги та за грубе зловживання скаржником своїми процесуальними правами застосувати до нього заходи процесуального примусу у вигляді штрафу відповідно до ст. 44, 143, 144, 148 ЦПК України.
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 03 березня 2026 року у задоволенні скарги відмовлено. 
Ухвала суду мотивована тим, що приватний виконавець, відкриваючи виконавче провадження постановою від 07 липня 2021 року, діяв відповідно до закону і в межах повноважень, відтак скарга щодо неправомірних дій приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевіча С.В. є необґрунтованою.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просив скасувати ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 03 березня 2026 року та ухвалити нове рішення, згідно якого задовольнити скаргу в повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначав, що відмовляючи у задоволенні скарги суд першої інстанції не звернув увагу, що виконавчий лист (дублікат) не перебував раніше на примусовому виконанні в органах державної виконавчої служби чи приватного виконавця та строк пред`явлення виконавчого документу до виконання сплинув 31 січня 2014 року. Також не звернув увагу на невідповідність виконавчого документу вимогам статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: в ньому відсутня дата видачі виконавчого листа. Отже за приписами статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий лист підлягав поверненню приватним виконавцем стягувачу без виконання. Вказує, що приватним виконавцем внесено недостовірні дані в постанову про відкриття виконавчого провадження, вказавши дату видачі виконавчого листа 08 квітня 2021 року. Однак даний факт було проігноровано судом першої інстанції та зазначено, що це начебто технічна описка. Окремо звертає увагу, що Центральним ВДВС з нього було стягнуто 20567 грн 50 коп., але дана сума не була врахована приватним виконавцем при визначенні суми, що підлягає стягненню чи в сумі основної винагороди, не зазначені відмітки щодо стягнутих сум і в дублікаті виконавчого листа.
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Дебт Форс» просило відмовити у задоволенні апеляційної скарги, виклавши доводи, що є аналогічними аргументам, зазначеним у відзиві на скаргу. Також вказало, що очікує понести у зв`язку з розглядом справи в апеляційній інстанції 20000 грн витрат на правову допомогу, докази понесення яких будуть надані суду протягом п`яти днів з дня проголошення рішення, оскільки до винесення рішення не може встановити остаточний розмір судових витрат.
В судовому засіданні у суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтримав доводи і вимоги апеляційної скарги.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлені, клопотань про відкладення судового розгляду від них не надходило.
Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на нижчевикладене.
Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 січня 2011 року задоволено частково позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит». Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії Південне регіональне управління ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» заборгованість по сплаті кредиту в сумі 87209,54 грн., заборгованість по відсоткам в сумі 12366,74 грн., пеню в сумі 16000,00 грн., а всього 115576,28 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» в особі філії Південне регіональне управління ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» судовий збір у розмірі 577,88 грн. з кожного, та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 60,00 грн. з кожного.
Постановою державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції Цибко Д.В. від 20 червня 2011 року відкрито виконавче провадження № 27741988 з примусового виконання виконавчого листа №2-1-336/11, виданого 23 травня 2011 року Центральним районним судом м. Миколаєва (т. 2 а.с. 52).
Постановою старшого державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Кірток А.А. від 25 червня 2019 року виконавчий документ №2-1-336/11 повернуто стягувачу на підставі п.2 ч. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи, щодо розшуку такого майна виявились безрезультатними) ( т. 2 а.с. 53,54).
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 жовтня 2020 року задоволено заяву ТОВ «Вердикт Капітал» про видачу дублікату виконавчого листа, видано дублікат виконавчого листа №2-1-336/11, виданого 23 травня 2011 року на підставі рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 січня 2011 року у справі №2-1-336/2011 про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором № 08-199-aogp-2008 від 09.09.2008 року.
Постановою приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевіча С.В. від 07 липня 2021 року відкрито виконавче провадження №66028116 на підставі виконавчого листа (дублікату) №2-336/11, виданого 08 квітня 2021 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості у сумі 116241,16 грн.
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 листопада 2023 року замінено стягувача ТОВ «Вердикт Капітал» на його правонаступника - ТОВ «Дебт Форс» - у виконавчому проваджені №66028116 з примусового виконання виконавчого листа № 2-336/11 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 08-199-aogp-2008 від 09.09.2008 року та у виконавчому проваджені №66028017 по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-336/11 про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором № 08-199-aogp-2008 від 09.09.2008 року.
01 липня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, яку обґрунтовував тим, що постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження винесена без законних підстав, оскільки виконавчий лист раніше не перебував на примусовому виконанні та строк пред`явлення його до виконання сплив. Крім того звертає увагу на невідповідність виконавчого листа вимогам ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», так як в ньому відсутня дата його видачі, а тому, на його думку, постанова підлягає скасуванню.
Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження є правомірною, а тому відсутні підстави для її скасування, незазначення дати видачі виконавчого листа на переконання суду є технічною опискою.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного. 
Згідно з ст. 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.
Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене прав заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з частиною першою статті 13 Закону України "Про виконавче провадження" під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Частиною першою статті 18 цього Закону зобов`язано виконавця вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
За змістом пункту 1 частини другої статті 18 зазначеного Закону виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Частинами першою, п`ятою статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.
Відповідно до ч.5 Розділу ХІІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим законом.
Відповідно до ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на час винесення спірної постанови виконавця) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. 
Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі:
1) пред`явлення виконавчого документа до виконання; 
2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення. 
У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.
Як вірно встановлено судом державним виконавцем постановою від 25 червня 2019 року виконавчий лист №2-1/336, виданий 23 травня 2011 року про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості був повернутий стягувачу, на підставі п.2 ч. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення).Таким чином, строк пред`явлення виконавчого документа переривався 25 червня 2019 року у зв`язку з поверненням його стягувачу та спливав 25 червня 2022 року.
Враховуючи наведене, стягувачем не був пропущений трирічний строк пред`явлення виконавчого листа до виконання, а тому постанова про відкриття провадження від 07 липня 2021 року була винесена правомірно.
З огляду на викладене доводи апелянта, що виконавчий лист не перебував раніше на примусовому виконанні в органах державної виконавчої служби та що строк пред`явлення виконавчого документу до виконання сплив є необґрунтованими, оскільки спростовуються матеріалами справи. 
Не може бути підставою для визнання неправомірними дій приватного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження і доводи апеляційної скарги, щодо невідповідності виконавчого листа вимогам статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з незазначенням дати його видачі, оскільки виконавчий лист №2-336/11 не визнаний судом таким, що не підлягає виконанню.
До того ж, як вірно зазначено судом, дата видачі виконавчого листа підтверджуються відомостями з обліково-статистичної картки на судову справу №2-336/11 автоматизованої системи документообігу суду.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 .
За змістом частини шостої статті 367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. За такого посилання апеляційної скарги на те, що приватним виконавцем при визначенні суми, що підлягає стягненню, чи в сумі основної винагороди, не були враховані стягнуті Центральним ВДВС кошти в розмірі 20567 грн 50 коп. не заслуговують на увагу.
Отже оскаржувана ухвала ґрунтується на наявних у справі доказах, постановлена з дотриманням норм процесуального права та відповідно до ст. 375 ЦПК України не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Щодо посилань ТОВ «Дебт Форс» у відзиві на апеляційну скаргу про пропуск ОСОБА_1 десятиденного строку на подання скарги на постанову про відкриття виконавчого провадження, то виходячи з встановлених приписами частини першої статті 367 ЦПК України меж розгляду справи судом апеляційної інстанції, відсутність апеляційної скарги ТОВ «Дебт Форс» на оскаржуване ОСОБА_1 судове рішення, - такі доводи апеляційним судом не можуть бути прийняті до уваги. 

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 384 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 03 березня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку і випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України. 

Головуючий         В.В. Коломієць

Судді          Т.В. Серебрякова

Н.О. Тищук

Повне судове рішення складено 14 травня 2026 року