04.06.2026 Справа № 756/15553/25

УКРАЇНА

ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_______________________________________________________________________
Унікальний №756/15553/25
Провадження №2/756/1598/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 травня 2026 року Оболонський районний суд м. Києва, в складі:
головуючого судді  Диби О.В., 
за участю секретаря  Загороднюк В.В.,
представника позивача  Осьмака А.В.
представника відповідача  адвоката Лазаренко В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення невиплаченої при звільненні матеріальної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -
УСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду з позовом, уточненим в ході розгляду справи, в якому просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та матеріальну допомогу на оздоровлення, посилаючись на те, що вона працювала в АТ «Українська залізниця» на посаді провідного інженера філії «Центр сервісного забезпечення». 
10.07.2025 позивача було звільнено за угодою сторін на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України.
Як зазначає позивач, у день звільнення з ним не було проведено остаточного розрахунку по виплаті матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022-2025 роки в розмірі посадового окладу за кожний рік, у зв`язку з чим позивач має право на виплату йому відповідачем середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, але не більше ніж за 6 місяців.
Враховуючи викладене, у зв`язку з не проведенням з ним повного розрахунку у день звільнення позивач просить стягнути з відповідача на свою на користь матеріальну допомогу у розмірі 82576 грн та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 72973,62 грн.
23.04.2026 від сторони позивача надійшла заява про відмову від частини позовних вимог зі змісту якої убачається, що позивач відмовляється від позовних вимог про стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022 - 2023 роки.
Таким чином, з урахуванням поданої заяви про відмову від частини позовних вимог позивач просив стягнути з відповідача невиплачену матеріальну допомогу у розмірі 41 288 грн та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 72 973, 62.
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 07.10.2025 у справі відкрито спрощене позовне провадження.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.
Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, в матеріалах справи міститься відзив на позов, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що рішенням правління АТ «Укрзалізниця» від 14.03.2022 призупинено певні виплати, зокрема, виплату матеріальної допомоги на оздоровлення, право на таке призупинення передбачено нормами чинного законодавства. Водночас, згідно рішення відповідача від 27.06.2024 встановлено виплату матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі 30% місячної тарифної ставки (посадового окладу). Крім того, вказував, що у 2022 році не було підстав виплачувати позивачу матеріальну допомогу на оздоровлення, оскільки така не надавалася їй, а 20.09.2024 та 28.04.2025 матеріальна допомога позивачу була виплачена у розмірі 30% місячної тарифної ставки по 6193,20 грн, тобто у повному обсязі. Вимогу щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні вважає похідною, тому просив відмовити у її задоволенні.
Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Так, з матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 обіймала посаду провідного інженера філії «Центр сервісного забезпечення» АТ «Українська залізниця».
Згідно наказу (розпорядження) АТ «Українська залізниця» від 18.06.2020 позивачу надано відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку на період з 22.06.2020 по 11.05.2023.
Згідно наказу АТ «Українська залізниця» №416/ОС від 21.02.2023, позивач стала до роботи перервавши відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 01.03.2023.
За змістом положень колективного договору, укладеного 22.05.2002 між Державною адміністрацією залізничного транспорту України та профспілковим комітетом апарату Укрзалізниці, керівництво Укрзалізниці зобов`язалось надавати працівникам апарату Укрзалізниці при виході у щорічну відпустку (тривалістю не менше 14 календарних днів) матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі посадового окладу (місячної тарифної ставки).
Відповідно до витягу з протоколу №Ц-54/31 Ком.т. засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 14.03.2022, на період дії правового режиму воєнного стану в Україні, призупинено додаткові виплати, передбачені Галузевою угодою, колективними договорами структурних підрозділів, зокрема, матеріальної допомоги.
Відповідно до витягу з протоколу №Ц-82/39 Ком.т. засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 27.06.2024, на період дії правового режиму воєнного стану в Україні, починаючи з 01.07.2024 зупинено дію окремих положень колективних договорів АТ «Укрзалізниця», регіональних філій, філій та їх структурних (виробничих) підрозділів, яким передбачено надання матеріальної допомоги на оздоровлення; встановлено здійснювати нарахування та виплату матеріальної допомоги на оздоровлення працівникам АТ «Укрзалізниця» в єдиному розмірі мінімальної норми, передбаченою галузевою угодою між Державною адміністрацією залізничного транспорту України та профспілками - 30% місячної тарифної ставки (посадового окладу).
Згідно наказу (розпорядження) від 16.09.2024 позивачу надано щорічну відпустку за період роботи з 09.10.2023 по 08.10.2024 включно на 14 календарних днів з 23.09.2024 по 06.10.2024, з наданням матеріальної допомоги на оздоровлення, які були виплачені позивачу у розмірі 5240 грн.
Згідно наказу (розпорядження) від 25.04.2025 позивачу надано щорічну відпустку за період роботи з 09.10.2024 по 08.10.2025 включно на 14 календарних днів з 12.05.2025 по 25.05.2025, з наданням матеріальної допомоги на оздоровлення, які були виплачені позивачу у розмірі 4920 грн.
Таким чином, при виході у відпустку позивачу було виплачено 30% місячної тарифної ставки (посадового окладу), що не заперечувалось учасниками справи.
Наказом (розпорядженням) від 07.07.2025 позивача було звільнено з посади провідного інженера з 10.07.2025 за угодою сторін на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України, з компенсацією за невикористані 28 днів відпустки: 9 днів за період 09.10.2022-31.12.2023, 8 днів за період 01.01.2024-08.10.2024, 11 днів за період 09.10.2024-10.07.2025, з проведенням повного розрахунку згідно з платіжною відомістю №150 від 09.07.2025 та повідомленням №28700 ЦФБ від 10.07.2025.
Крім того, наказом (розпорядженням) від 07.07.2025 позивача було звільнено з сумісної посади провідного економіста з 10.07.2025 за угодою сторін на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України, з компенсацією за невикористані 3 дні відпустки за період 21.02.2025-10.07.2025.
Згідно довідки АТ «Українська залізниця» про доходи позивача від 10.07.2025, з січня 2024 року по грудень 2024 року загальна сума доходу позивача склала 466383,43 грн.
Згідно довідки АТ «Українська залізниця» про доходи позивача від 10.07.2025, з липня 2024 року по червень 2025 року загальна сума доходу позивача склала 500763,06 грн.
З довідки АТ «Українська залізниця» №14 від 08.08.2025 убачається, що середньоденна заробітна плата позивача становить 986,13 грн.
Порушуючи питання про стягнення із АТ «Укрзалізниця» матеріальної допомоги на оздоровлення та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, позивач посилався на те, що АТ «Укрзалізниця» було виплачено йому матеріальну допомогу на оздоровлення при виході у відпустку лише в розмірі 30% місячної тарифної ставки (посадового окладу), замість 100% місячної тарифної ставки (посадового окладу), вказані кошти не були йому виплачені АТ «Укрзалізниця» і при звільненні.
Відповідно до положень ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.
У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.
У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті (ст. 117 КЗпП України).
Відповідно до ч. 2 ст. 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.
Відповідно до п. 2.2.10 колективного договору, укладеного між керівництвом Державної адміністрації залізничного транспорту і профспілковим комітетом апарату Укрзалізниці вказано, що слід надавати працівникові апарату Укрзалізниці при виході у щорічну відпустку (тривалість якої не менше календарних днів) матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі посадового окладу.
Згідно з ч. 1 ст. 10 КЗпП України колективний договір укладається на основі законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин, і узгодження інтересів працівників та роботодавців.
Відповідно до ч. 2 ст. 13 КЗпП України у колективному договорі встановлюються взаємні зобов`язання сторін щодо регулювання виробничих, трудових, соціально-економічних відносин, зокрема: нормування і оплати праці, встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати та інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій та ін.); встановлення гарантій, компенсацій, пільг.
Згідно з ч. 1 ст. 14 Закону України «Про колективні договори» зміни і доповнення до колективного договору, угоди протягом строку їх дії можуть вноситися тільки за взаємною згодою сторін в порядку, визначеному колективним договором, угодою.
Відповідно до п. 2 Прикінцевих положень КЗпП України під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».
Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, на період воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативою роботодавця.
Пунктом 3 Прикінцевих положень Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», визначено, що цей Закон діє з початку воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», та втрачає чинність з дня припинення або скасування воєнного стану.
Указом Президента України №64/2022, затвердженим Законом №2102-IX від 24.02.2022 року, з 5 години 30 хвилин 24.02.2022 року на всій території України був введений воєнний стан строком на 30 діб. В подальшому Указами Президента України неодноразово продовжувалася дія воєнного стану в Україні, який триває й до тепер.
Відповідно до витягу з протоколу №Ц-54/31 Ком.т. засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 14.03.2022, на період дії правового режиму воєнного стану в Україні, призупинено додаткові виплати, передбачені Галузевою угодою, колективними договорами структурних підрозділів, зокрема, матеріальної допомоги.
Відповідно до витягу з протоколу №Ц-82/39 Ком.т. засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 27.06.2024, на період дії правового режиму воєнного стану в Україні, починаючи з 01.07.2024 зупинено дію окремих положень колективних договорів АТ «Укрзалізниця», регіональних філій, філій та їх структурних (виробничих) підрозділів, яким передбачено надання матеріальної допомоги на оздоровлення; встановлено здійснювати нарахування та виплату матеріальної допомоги на оздоровлення працівникам АТ «Укрзалізниця» в єдиному розмірі мінімальної норми, передбаченою галузевою угодою між Державною адміністрацією залізничного транспорту України та профспілками - 30% місячної тарифної ставки (посадового окладу).
Рішення правління АТ «Укрзалізниця» від 27.06.2024, затверджене протоколом № Ц-82/39 Ком.т., є чинним, незаконним не визнавалось та не скасовувалось.
При цьому, системний аналіз наведеного вище законодавства, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, свідчить про те, що дія ч. 1 ст. 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» надавала роботодавцю право в односторонньому порядку зупиняти окремі положення колективного договору.
Вказаною нормою Закону обов`язковість згоди сторін колективного договору на зупинення дії окремих положень була встановлена лише з 13.09.2025 в редакції Закону України «Про внесення зміни до ст. 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану»» № 4582-ІХ від 21.08.2025.
До прийняття вказаного Закону, зокрема, і станом на дату прийняття рішення правління АТ «Укрзалізниця» від 27.06.2024, затвердженого протоколом № Ц-82/39 Ком.т., була чинною редакція ст. 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», яка не встановлювала вимоги обов`язковості згоди сторін колективного договору на зупинення дії окремих його положень.
Відтак, АТ «Укрзалізниця» було обґрунтовано виплачено позивачу 30% місячної тарифної ставки (посадового окладу), у відповідності до рішення правління АТ «Укрзалізниця» від 27.06.2024.
Таким чином, у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог в цій частині.
Враховуючи, що позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є похідними від вимог про стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення, суд приходить до висновку про залишення їх без задоволення.
На підставі викладеного суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Наявні в матеріалах справи докази висновків суду не спростовують. 
Керуючись ст. ст. 12, 81, 141, 206, 263-265, 279, 354 ЦПК України, суд, - 
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (код ЄДРПОУ 40075815, місцезнаходження: м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, буд. 5) про стягнення невиплаченої при звільненні матеріальної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - залишити без задоволення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження.
Повний текст рішення складено 04.06.2026.

Суддя       Олексій ДИБА