ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 643/3797/24
Номер провадження 22-ц/818/602/26

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2026 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Мальованого Ю.М.,
суддів: Тичкової О.Ю., Яцини В.Б.,
за участю:
секретаря судового засідання Шевченко В.Р., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Салтівського районного суду м. Харкова від 10 липня 2025 року в складі судді Крівцова Д.А. по справі № 643/3797/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом.
Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його двоюрідна баба ОСОБА_3 , яка була зареєстрована та фактично проживала за адресою: АДРЕСА_1 . Його рідна баба та рідна сестра померлої - ОСОБА_4 , а також його мати ОСОБА_5 , яка є рідною племінницею спадкодавця, від прийняття спадщини відмовились. Заповіту ОСОБА_3 не залишила. Він є єдиним спадкоємцем померлої п`ятої черги за законом, який спадщину прийняв шляхом подання заяви до нотаріуса.
Після смерті ОСОБА_3 залишилась спадщина у вигляді частки у праві власності на вищевказану квартиру. Так, квартира була отримана у спільну сумісну власність подружжям ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , які перебували у шлюбі з 15 грудня 1973 року по 07 квітня 1988 року, шляхом сплати пайового внеску за кооперативну квартиру в Житлово-будівельному кооперативі «Волна». Вартість квартири складала 4239,00 руб. Пайовий внесок за спірну квартиру був сплачений частково ОСОБА_6 ще до укладеного з ОСОБА_3 шлюбу, а саме у 1968 році в розмірі 1893,00 руб, а потім у період шлюбу з ОСОБА_3 у 1982 році сплачено ще 2346,00 руб, чим повністю виплачена квартира. Оскільки членом кооперативу був ОСОБА_6 , свідоцтво про право власності на квартиру 16 липня 2007 року видано на його ім`я та за ним зареєстровано право власності. Разом з тим, той факт, що свідоцтво про право власності на квартиру видано лише на ім`я ОСОБА_6 , не свідчить про те, що вона є особистою власністю останнього. Пайовий внесок за кооперативну квартиру в сумі 2346,00 руб був внесений під час зареєстрованого шлюбу, тож вважається спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_3 . Отже, частка у праві власності на спірну квартиру, яка належала ОСОБА_3 , становить 1173/4239.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер. Спадкоємцем померлого є його дочка - ОСОБА_2 , до якої пред`явлено вимоги про визнання права власності на частку померлої ОСОБА_3 у праві спільної власності на квартиру в порядку спадкування за законом, адже постановою приватного нотаріуса від 19 березня 2024 року відмовлено йому у видачі свідоцтва про право на спадщину через те, що ОСОБА_3 за життя не зареєструвала право власності на вказаний об`єкт нерухомості.
Просив визнати за ним право власності на 1173/4239 частку у праві власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Представник відповідачки адвокат Бондаренко В.В. надав письмові пояснення, в яких зазначив, що її батьки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 перебували у шлюбі з 27 лютого 1965 року по 16 березня 1972 року. Квартира, яку позивач вважає об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , була отримана ОСОБА_6 у першому шлюбі з ОСОБА_7 . Свідоцтво про право власності на квартиру ОСОБА_6 отримав відповідно до рішення № 6/50 від 16 січня 2007 року. Шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 розірваний 07 квітня 1988 року. Будь-яких належних доказів того, що ОСОБА_3 якимось чином приймала участь у внесенні пайових внесків за квартиру, не надано. За весь час з моменту розірвання шлюбу з ОСОБА_6 і по день смерті ОСОБА_3 не пред`являла жодних претензій і прав стосовно спірної квартири, не ставила питання про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 , не зверталась до суду з позовом про визнання права власності на частку у спірній квартирі. Таким чином, спірна квартира не є об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , а є особистою власністю ОСОБА_6 , і законних підстав для спадкування у позивача немає. Крім того, видана ЖСК «Волна» довідка із даними щодо сплати паю є неналежним доказом, оскільки в ній відсутня дата видачі та підпис бухгалтера. Позивачем не надано первісних документів, на підставі яких ця довідка була сформована.
Рішенням Салтівського районного суду м. Харкова від 10 липня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що в даній справі є обов`язковою процесуальна співучасть двох відповідачів – ОСОБА_2 та Харківської міської ради, оскільки інших спадкоємців після смерті ОСОБА_3 немає, тоді як позивач не залучив Харківську міську раду до участі в справі в якості співвідповідача.
На вказане судове рішення 05 серпня 2025 року через систему «Електронний суд» представник ОСОБА_1 – адвокат Воробйов В.В. до суду апеляційної інстанції подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду – скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що єдиним належним відповідачем у справі є ОСОБА_2 , підстав для залучення Харківської міської ради немає. За результатами розгляду справи у Харківської міської ради не можуть виникнути ні права, ні обов`язки. У справі вирішується спір про право власності на кооперативну квартиру, набуту подружжям під час зареєстрованого шлюбу, та визначення частки у спільному майні того з подружжя, за яким право власності на нерухоме майно не зареєстроване. Спору про право на спадкування немає. При винесенні рішення суд першої інстанції послався на правові висновки в справах, що не є релевантними до справи, що розглядається. Обов`язковим відповідачем територіальні громади є у справах про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. В інших справах в залежності від конкретного спору про право участь територіальної громади не є обов`язковою. Належним відповідачем в таких справах є особа, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно. Харківська міська рада не може претендувати на спірне майно, воно не може бути визнане відумерлим, оскільки є спадкоємець, який прийняв спадщину. Визначення в позові складу сторін у справі повинно відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах. Другий пайовий внесок за спірну квартиру був внесений під час зареєстрованого шлюбу ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , тож є спільною сумісною власністю подружжя. Частка пайового внеску за квартиру, яка належить померлій ОСОБА_3 , складає половину їх спільного внеску, а саме 1173 руб (2346/2), а відповідно, її частка у праві власності на квартиру, що входить до складу спадщини, становить 1173/4239.
Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило. 
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
В судове засідання апеляційного суду сторони-учасники судового розгляду не з`явилися. 
Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 28 травня 2026 року надіслані апеляційним судом на адреси учасників справи:
ОСОБА_1 отримано 05 жовтня 2025 року (т. 2, а.с. 59);
Адвокатом Воробйовим Василем Валентиновичем, який діє в інтересах ОСОБА_1 , отримано в електронному кабінеті 23 вересня 2025 року (т. 2, а.с. 64);
ОСОБА_2 отримано 06 жовтня 2025 року (т. 2, а.с. 62).
Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити, виходячи з наступного.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3 , 1935 року народження, була рідною сестрою ОСОБА_4 , 1933 року народження (а.с. 15, 18, 19 том 1). 
ОСОБА_4 є бабою позивача ОСОБА_1 (а.с. 13, 20 том 1).
Отже, ОСОБА_3 є двоюрідною бабою ОСОБА_1 .
Батьками відповідачки ОСОБА_2 є ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , які перебували у шлюбі з 27 лютого 1965 року по 16 березня 1972 року (а.с. 85-86, 97 том 1).
15 грудня 1973 року ОСОБА_6 уклав шлюб з ОСОБА_3 , в якому вони перебували до 07 квітня 1988 року (а.с. 16, 17, 84, 87-88, 99, 198 том 1).
Як вбачається з довідки № 41 від 04 травня 2006 року, виданої ЖБК «Волна», ОСОБА_6 проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 разом з ОСОБА_3 (а.с. 23 том 1).
З наданої позивачем довідки ЖБК «Волна» вбачається, що ОСОБА_6 проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , і є членом ЖБК «Волна». Вартість квартири складає 4239 руб. Перший пай виплачений в 1968 році в сумі 1893 руб. Квартира виплачена повністю в 1982 році в сумі 2346 руб. У квартирі проживає та зареєстровано дві особи: ОСОБА_6 та дружина ОСОБА_9 (а.с. 22 том 1).
З копії квитанції № 514853 від 29 серпня 1974 року, що міститься у матеріалах спадкової справи №202/2018, вбачається, що ЖСК «Волна» прийнято від ОСОБА_6 пайовий внесок у розмірі 2534,63 руб для зарахування на рахунок НОМЕР_1 (а.с. 107 том 1).
З відповідей ОСББ «Волна» від 25 грудня 2024 року № 07 та від 02 січня 2025 року № 8 на адвокатський запит вбачається, що інформація щодо виплат пайових внесків за квартиру АДРЕСА_3 відсутня. Є інформація про видачу довідки від 18 вересня 2006 року на ім`я ОСОБА_6 та ОСОБА_10 про виплату пайових внесків на вказану квартиру до Харківського міського БТІ для подальшої приватизації квартири (а.с. 211, 217-218 том 1).
Як вбачається з довідки ОСББ «Волна» від 18 вересня 2006 року, наданої КП «Харківське міське БТІ» на ухвалу суду про витребування доказів з матеріалів інвентаризаційної справи, ОСОБА_6 проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , і є членом ЖБК «Волна». Вартість квартири складає 4239 руб. Перший пай виплачений в 1968 році в сумі 1893 руб. Квартира виплачена повністю в 1982 році в сумі 4239 руб. У квартирі проживає та зареєстровано дві особи: ОСОБА_6 та ОСОБА_3 (а.с. 238 том 1).
Рішенням виконавчого комітету Московської районної ради м. Харкова № 6/50 від 16 січня 2007 року вирішено оформити та видати свідоцтво про право власності на квартиру за вказаною вище адресою на ім`я ОСОБА_6 (а.с. 24 том 1).
Право власності ОСОБА_6 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано належним чином на підставі свідоцтва від 16 липня 2007 року, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 16628438 від 13 листопада 2007 року та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 357707006 від 08 грудня 2023 року (а.с. 25-27 том 1).
Згідно довідки № 96 від 16 червня 2018 року, виданої ОСББ «Волна», ОСОБА_3 дійсно проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 28 том 1). 
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер (а.с. 69 том 1).
Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 202/2018, заведеної 15 серпня 2018 року Третьою Харківською міською державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_6 на підставі заяви ОСОБА_3 , 19 листопада 2012 року ним складений заповіт (а.с. 98 том 1), яким він заповів усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і все те, що буде йому належати і на що за законом він матиме право, своїй дочці ОСОБА_2 . З листа Третьої Харківської міської державної нотаріальної контори від 27 грудня 2023 року, який міститься в матеріалах спадкової справи, вбачається, що єдиним спадкоємцем ОСОБА_6 є ОСОБА_2 (а.с. 67-110 том 1).
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 (а.с. 14 том 1).
Як вбачається з матеріалів спадкової справи, заведеної приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Феденко М.В. після смерті ОСОБА_3 , з заявою про прийняття спадщини звернувся позивач ОСОБА_1 . На ім`я ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 29 березня 2024 року на спадкове майно – недоотриману пенсію. Інші особи із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 не звертались. Постановою нотаріуса Феденко М.В. від 19 березня 2024 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з відсутністю документів, які підтверджують право власності спадкодавця на цю квартиру (а.с. 30, 118-195 том 1).
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що у справі неналежний склад відповідачів, а саме не залучена як відповідач Харківська міська рада.
Однак з такими висновками суду колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.
Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України).
Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.
Належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача (схожі за змістом висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/17792/17). Якщо позовна вимога заявлена до особи, яка не є учасником спірних правовідносин (тобто, не до тієї особи, яка має відповідати за цією вимогою), така особа є неналежним відповідачем.
Визначення позивачем у позові складу сторін у справі має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. 
За змістом наведених норм цивільного процесуального права, з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін, на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд під час розгляду справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.
Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд відмовляє в задоволенні позову.
Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.
У постанові від 31 березня 2021 року у справі № 463/4616/18 (провадження № 61-20505св19) Верховний Суд вказав, що у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування.
Отже, належним відповідачем у справі про визнання права власності на спадкове майно є спадкоємець, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, або особа, що має чи може мати до майна власний інтерес.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що спір у даній справі виник з відповідачкою ОСОБА_2 як спадкоємицею ОСОБА_11 з приводу частки його колишньої дружини ОСОБА_3 у спільному майні подружжя. Спору щодо наявності у ОСОБА_1 права на спадкування після смерті ОСОБА_3 немає, предметом спору є саме склад спадщини. Виниклий спір жодним чином не стосується прав та інтересів Харківської міської ради, оскільки наявні спадкоємці спірного майна, що прийняли спадщину, тож воно у будь-якому разі не може бути визнано відумерлою спадщиною. Спір існує саме між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка залучена до участі у справі в якості відповідача.
Отже, висновки суду про наявність підстав для відмови у задоволенні позову через незалучення Харківської міської ради є помилковими.
Щодо спору по суті виниклих між сторонами правовідносин колегія суддів виходить з такого.
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно з частиною першою статті 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.
Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи (частина перша статті 58 Конституції України).
Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.
Згідно з пунктом 4 Прикінцевих та Перехідних Положень ЦК України, ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.
Норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права й обов`язки визначаються на підставах, передбачених СК України.
За наведених обставин, вказаний спір підлягає вирішенню відповідно до законодавства, яке було чинним на момент внесення пайових внесків, тобто ЦК Української РСР 1963 року та КпШС України у редакції 1969 року.
Відповідно до статті 112 ЦК Української РСР 1963 року майно може належати на праві спільної власності, зокрема, двом або кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність).
Статтею 22 КпШС України встановлено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.
В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними (частина перша статті 28 КпШС України).
Аналогічні положення закріплені у статтях 60 та 70 СК України, який набув чинності з 01 січня 2004 року.
Конструкція норм статті 22 КпШС України та статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції спільної сумісної власності подружжя, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц, провадження № 14-325цс18, й неодноразово підтриманий Верховним Судом, що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах.
Відповідно до пункту 3 постанови Верховної Ради Української РСР «Про введення в дію Закону України «Про власність» від 26 березня 1991 року, положення статті 15 Закону України «Про власність» застосовуються до правовідносин, що виникли як до, так і після 15 квітня 1991 року.
За загальним правилом, згідно зі статтею 15 Закону України «Про власність» член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.
Відповідно до Закону Української РСР «Про власність» право власності члена житлового кооперативу на квартиру виникало з моменту виплати паю і не вимагало його реєстрації, тобто на момент набуття права власності на кооперативну квартиру законодавство не передбачало ні видачі свідоцтва про право власності на кооперативну квартиру, ні обов`язкової державної реєстрацію права власності на таку квартиру (див. постанови Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року у справі № 755/12930/17, від 13 грудня 2023 року у справі № 161/10959/21)
У постанові від 15 жовтня 2025 року у справі № 201/1512/22 Верховний Суд підтвердив усталену правову позицію, що право власності на квартиру у члена житлово-будівельного кооперативу виникає з моменту виплати паю, безвідносно до реєстрації права власності на неї.
У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 вересня 1987 року № 9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» (із змінами, внесеними згідно з постановами Пленуму Верховного Суду України від 25 грудня 1992 року № 13 та від 25 травня 1998 року № 15), судам роз`яснено, що при розгляді спорів про поділ квартири між подружжям, яке розлучилося, слід керуватися статтею 146 ЖК України, статтею 15 Закону України «Про власність», пунктом 43 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 30 квітня 1985 року № 186, (далі - Примірний статут ЖБК) і статтями 22, 24, 28, 29 КпШС України, враховуючи, що пай, внесений подружжям в ЖБК у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а також за рахунок коштів, подарованих подружжю або одержаних ним у позичку, та після повної сплати пайового внеску - квартира, є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах.
Таким чином, при внесенні паю в житлово-будівельний кооператив за рахунок коштів подружжя, паєнагромадження, а після повного внесення паю - квартира є спільною сумісною власністю подружжя, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними (див. постанови Верховного Суду від 08 липня 2019 року у справі № 205/2696/15-ц, від 28 січня 2021 року у справі № 487/4884/18, від 09 червня 2021 року у справі № 462/1971/17, від 02 листопада 2023 року у справі № № 343/79/22 та від 13 грудня 2023 року у справі № 161/10959/21).
У постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 209/5027/14-ц (провадження № 61-12401св18), серед іншого, вказано, що при вирішенні спорів про право власності на квартиру в житлово-будівельному або житловому кооперативі, судам слід враховувати, що при повному внесенні пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, у особи, яка має право на частку в пайових внесках, виникає право власності на відповідну частку квартири, дачі, гаража чи іншої будівлі.
Таким чином, належність квартири у будинку ЖБК до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом внесення подружжям паю в ЖБК під час шлюбу. Критеріями, які дозволяють надати квартирі в ЖБК режиму спільного сумісного майна подружжя є також внесення паю: 1) у період сумісного проживання; 2) за рахунок спільних коштів.
Тільки у разі встановлення вказаних фактів і визначення критеріїв до спірної квартири можуть бути застосовані норми права щодо спільного сумісного майна подружжя.
Відповідні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 19 жовтня 2020 року у справі № 202/3004/16-ц, від 26 жовтня 2022 року у справі № 755/10923/20.
Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що остаточний пайовий внесок за спірну квартиру у розмірі 2346,00 руб був сплачений його померлою двоюрідною бабою ОСОБА_3 та її чоловіком ОСОБА_6 у 1982 році за час їх перебування у зареєстрованому шлюбі, відтак, частка ОСОБА_3 , що відповідає частині вказаного пайового внеску, є спільною сумісною власністю подружжя, та він як спадкоємець двоюрідної баби має право на належну їй частку у праві спільної власності.
Встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 15 грудня 1973 року до 07 квітня 1988 року.
Як вбачається з довідки ОСББ «Волна» від 18 вересня 2006 року з матеріалів інвентаризаційної справи, ОСОБА_6 проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , і є членом ЖБК «Волна». Вартість квартири складає 4239 руб. Перший пай виплачений в 1968 році в сумі 1893 руб. Квартира виплачена повністю в 1982 році в сумі 4239 руб. У квартирі зареєстровані та проживають ОСОБА_6 та ОСОБА_3 .
Судом встановлено, що сплата першого внеску за кооперативну квартиру у розмірі 1893 руб відбулась від час перебування ОСОБА_6 у першому шлюбі з ОСОБА_8 (матір`ю відповідачки). Однак друга сплата пайового внеску та повна виплата квартири здійснювалась у період шлюбу із спадкодавцем ОСОБА_3 (1982 рік). Внесок за кооперативну квартиру, яка була виділена для сім`ї, сплачений ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , за винятком коштів, які внесені ОСОБА_6 у попередньому шлюбі, належав до спільної сумісної власності подружжя. Відтак і та частка квартири, яка відповідає розміру сплачених спільних коштів, є спільною сумісною власністю подружжя.
Доказів того, що ОСОБА_6 витрачав для сплати паю особисті кошті, суду не надано, презумпцію спільної сумісної власності подружжя не спростовано.
При цьому, колегія суддів бере до уваги, що померла ОСОБА_3 з 1974 року до дня смерті була зареєстрована та постійно проживала у спірній квартирі.
Враховуючи викладене, колегія суддів висновку, що решта паєнагромадження у розмірі 2 346 руб (4239 - 1893) до повної сплати вартості квартири здійснена за рахунок коштів, належних ОСОБА_6 та спадкодавцю ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності як подружжю, по 1 173 руб вартості квартири на кожного. Відтак, після внесення паю у повному обсязі частка ОСОБА_3 у праві власності на кооперативну квартиру пропорційна 1173 руб (половина від спільно внесеного паю), і саме на відповідну цій сумі частку квартири відкрилась спадщина після її смерті.
ОСОБА_1 як спадкоємець п`ятої черги прийняв спадщину, що залишилась після смерті двоюрідної баби ОСОБА_3 , подавши в установлений законом строк заяву про прийняття спадщини. Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої на частку у праві власності на квартиру нотаріусом відмовлено у зв`язку із відсутністю у ОСОБА_3 правовстановлюючих документів на спадкове майно.
Виходячи із розміру частки спадкодавця ОСОБА_3 у праві власності на кооперативну квартиру, пропорційній 1173 руб внесеного паю, колегія суддів вважає, що частка позивача як спадкоємця після смерті ОСОБА_3 становить 27,6716 % від цілої квартири (1173 / 4239 *100%), що при перетворенні у найбільш наближений звичайний дріб становитиме 1173/4239 частин цієї квартири.
Схожі висновки викладені у постанові Верховного Суду від 07 квітня 2020 року у справі № 161/20334/18, провадження № 61-13077св19.
Доказів того, що ОСОБА_6 витрачав для сплати паю особисті кошті, суду не надано, презумпцію спільної сумісної власності подружжя не спростовано.
Наявну у матеріалах спадкової справи № 202/2018 копію квитанції № 514853 від 29 серпня 1974 року, згідно якої ЖСК «Волна» прийнято від ОСОБА_6 пайовий внесок у розмірі 2534,63 руб для зарахування на рахунок НОМЕР_1 (а.с. 107 том 1), колегія суддів оцінює критично, оскільки з неї неможливо встановити, за яку саме квартиру сплачений такий внесок, та вона суперечить довідці ОСББ «Волна» від 18 вересня 2006 року з матеріалів інвентаризаційної справи. До того ж, у серпні 1974 року ОСОБА_6 вже перебував у шлюбі з ОСОБА_3 .
При цьому, колегія суддів бере до уваги, що померла ОСОБА_3 з 1974 року до дня смерті була зареєстрована та постійно проживала у спірній квартирі, і за життя не мала підстав вважати свої права співвласника порушеними.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.
Виходячи з наведеного, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.
Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
При поданні позову ОСОБА_1 сплачено судовий збір в розмірі 2000,00 грн, за подачу апеляційної скарги сплачено 2400,00 грн (а.с. 8 том 1, а.с. 45 том 2).
Оскільки вимоги позову та апеляційної скарги задоволено, з ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір за подачу позову та апеляційної скарги в розмірі 4400,00 грн на користь позивача.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Салтівського районного суду м. Харкова від 10 липня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_4 ) право власності на 1173/4239 частку у праві власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_5 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_4 ) судовий збір у розмірі 4400 (чотири тисячі чотириста) грн 00 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови складено 01 червня 2026 року.

Головуючий Ю.М. Мальований 

Судді О.Ю. Тичкова

В.Б. Яцина